Režie:
Jean RenoirScénář:
Jean RenoirHudba:
Joseph KosmaHrají:
Pierre Renoir, Lise Delamare, Louis Jouvet, Jaque Catelain, Pierre Nay, Andrex, Aimé Clariond, Irène Joachim, Gaston Modot, Jacques Castelot, Charles Blavette (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Nebezpečný začátek Velké francouzské revoluce pohledem venkovanů, vojáků i krále Ludvíka XVI. Historické drama. (Netflix)
Recenze (11)
Francúzska revolúcia očami bežných "občanov" a občas aj z pohľadu kráľovskej rodiny. Miestami zbytočne odľahčená a na samotný vojnový konflikt dôjde až v úplnom závere. Herecké výkony pôsobia divadelne, čo sa odzrkadľuje aj v tom, že pri bežných rozhovoroch či monolóch často kričia a výrazne gestikulujú, nikto z nich vyslovene nevytŕča. Chválitebné je, že zo šľachty nerobia prílišného záporáka, skôr je vykresľovaná komicky. Samozrejme, celým filmom znie ona revolučná Marseillaisa. Celkovo nie zlé vlastenecké dielo vytvorené v pohnutých predvojnových časoch, ale pýtalo si to viac vojnovej akcie. ()
Hodnotit tento pozoruhodný film mimo čas a prostor vede k jednoznačnému závěru. Stejně tak jako "podezření", že Renoir by levicový. Možná měl i jiné vlastnosti než levicovost, ale ve vztahu k dílu zní klíčová otázka jinak. Měl talent či ne? Je toto dílo, které divák poprvé zhlédl, přesvědčivé či ne? Je zřejmé, že základ tohoto filmu je dán scénářem, jeho spíše divadelními než filmovými dialogy. Technika spojování osobních důvěrných záběrů a hromadných nadčasových scén se také teprve rodila (všimněme si např., jak jsou natáčeny šermovací scény: jednoduchostí snímání se blíží realitě víc než nakašírované souboje dobrodružných-akčních filmů pozdějších desetiletí). To, čím film přesahuje začátky žánru, ovšem při troše trpělivosti nalezneme. Jsou to scény, během kterých vzniká a je "pulírován" text marseillaisy nebo rozhovory krále a královny (na obou bůh viditelně šetřil, když přiděloval rozum). Důraz na jakobíny je provázen nepřímými - byť pochvalnými - zmínkami o Robespierrovi a Maratovi; do záběru se však nedostanou. Hrdinou filmu je člověk z lidu. Zamyslíme-li se nad touto tříští pocitů a poznatků ze zhlédnutí Marseillaisy, objeví se dílo, které klestí cestu filmovému umění třetí čtvrtiny minulého století. Dílo, vedle nějž velmi dobře obstojí obdobná tvorba mladého Otakara Vávry, dílo, které snese srovnání s velkolepými freskami Sergeje Ejzenštejna (ALEXANDR NĚVSKÝ). Je to dílo-boj. Zážitek, na nějž - neberme to jako mentorování - musí být jeho potenciální divák dobře připraven. Pak také může být odměněn. ()
Není to úplně typický produkt francouzské meziválečné kinematografie, ale je moc dobře, že alespoň po střípkách nám ČT2 občas něco takového naservíruje. Marseillaisa byla nepochybně úspěšným vlasteneckým počinem, trochu tady ale vysvítá Renoirovo levicové zaměření a podání dějin stylem hodní chudí - zlí bohatí. Což se týká i karikatury Ludvíka XVI. podané zde tak, jak to známe z hodin dějepisu - omezený nenažraný tlusťoch. Mimochodem, královští manželé byli stejně staří, tady představitele Ludvíka XVI. (Renoirův bratr Pierre) a Marie Antoinetty (sošně krásná Lise Delamare) dělil věkový rozdíl skoro třiceti let. Ale nebudu dělat hrdinu. V polovině jsem usnul. Jenže, áha, pak jsem ve snu měl zbytek filmu v českém znění!:-) ()
Očakával som veľkofilm v štýle filmov D.W.Griffitha, toho som sa dočkal až na konci. Nebyť dobových uniforiem a francúzštiny, mal by som pocit, že sledujem nejaký budovateľský československý film z konca 40tych rokov. Entuziazmus vzbúrencov sa prejavoval tým, že sa im po celý čas nezastavili ústa a keď už prestali konverzovať, tak začali hneď davovo spievať. V druhej polovici filmu som už bol značne ohučaný a začal som strácať záujem o dej. Našťastie prišiel ten záver, na ktorom sa podieľalo mnoho štatistov a kde je daný priestor aj predstaviteľom monarchie. Tam si zaslúži Renoir pochvalu, pretože chápe, že reálne dejiny by nemali rozdeľovať strany konfliktov iba na dobré a zlé. Marseillaisu treba vidieť z dvoch dôvodov. Za prvé je to jeden z mála filmov, ktoré sa zaoberajú týmto historickým mílnikom európskych dejín a za druhé by mal každý vážny priaznivec kinematografie vidieť aspoň zopár Renoirových filmov. ()
Svoboda vždy zvítězí nad aristokratickou buržoazní smetánkou, aneb pohled na jeden z mnoha francouzských převratů, který ovšem přinesl Francii hymnu, kterou jim my můžeme jen závidět. Překvapí nekonvenční pohled na dvě znepřátelné strany, kdy ani jedna, ani druhá není jen černá nebo bílá, dobrá nebo zlá. Edmond Ardisson je pro mne hrdina tohoto filmu a pak samozřejmě můj oblíbený Juliette Carette. Neboť jak je pro Renoira příznačné, zaměřuje se spíše na individuality než na celkový historický obraz. Dějiny se tak stávají přístupnější například lidem jakose já, kteří se nevyžívají v historických eposech, ale raději se snaží vžít do postav, které v takovém filmu vystupují. ()
Galerie (36)
Photo © R.A.C. Distribution
![Marseillaisa - Z natáčení](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/161/454/161454390_20c80c.jpg)
Zajímavosti (3)
- Po filmech Děvče od vody (1925), Noc na křižovatce (1932), Paní Bovaryová (1933) je to čtvrtý film Jeana Renoira, který natočil a kde si také zahrál jeho starší bratr Pierre Renoir. (CarloRizzi)
Reklama