Režie:
Václav BinovecScénář:
Václav WassermanKamera:
Míla VíchHudba:
Josef DobešHrají:
Jiří Plachý st., Ema Hrubá, Adina Mandlová, Jiří Vondrovič, Růžena Šlemrová, Vladimír Borský, Světla Svozilová, Viktor Dintr, Eva Kavanová, Božena Šustrová (více)Obsahy(1)
V den svých čtyřicátých narozenin se Mira Tobišová nedočká manželova blahopřání. Padesátiletý bankovní ředitel Tobiš zahání přízrak blížícího se stáří s mladou milenkou Helgou. Mira tuší pravdu, ale raději tiše trpí, neboť svého muže stále miluje. Jejich nedávno provdaná dcera Fan to nechápe a je otcovou nevěrou hluboce pobouřena. Temperamentní mladá žena začne s podezřením pozorovat i svého muže - středoškolského profesora Panýra. Obává se, že ji také po letech opustí pro mladší ženu. Rozhodne se proto koketovat s jiným mužem, aby si nebyl manžel tolik jistý její láskou. Události vedou k rozvratu vztahů. Fan se s otcem pohádá. Také její manželství je v krizi. Když se Tobiš přesvědčí o tom, že ho Helga podvádí a živí z jeho peněz dokonce mladého milence, rozchází se s ní. Ale naváže ihned další vztah s mladičkou prodavačkou. Pak však havaruje s autem a ocitne se v nemocnici... (ČSFD)
(více)Recenze (10)
On Bínovec byl sice pracovitá, ale slabý režisír, snad s výjimkou Městečka na dlani. Asi si pak ty komplexy z toho, že je béčko, za okupace svým konfidenstvím kompenzoval, těžko říci. Tohle je mizerná předloha červené knihovny, pan Wasserman se jako scénárista taky moc nevytáhl a režie to zadzila definitivně. Adina Mandlová zase nebyl ataková herečka, aby to vytáhla, Borský je hrozný jako skoro vždycky, Jiří Plachý slabý, což nebývá zvykem. Jen pro odvážné ()
Tento snímek patří k těm, které v letech 1935-1938 šířily masovou popularitu Adiny Mandlové. Tituly jako Krb bez ohně nebo Světlo jeho očí mají proti Druhému mládí dramatickou skladbu ibsenovských her. Jedná se o opravdu prosťounký příběh stárnoucího muže, kterého chytne druhá míza, a začne si nejdříve s vychytralou studentkou práv a později s naivní dívenkou, které koupí cukrářství. Následně se mu stane nehoda a uvědomí si, jak ho vlastní manželka miluje. Jiří Plachý dostával před válkou opravdu mizerné role. Druhou osu děje tvoří koketerie jeho dcery v podání Adiny Mandlové, která se bojí, že až zestárne, bude se její muž chovat stejně jako její otec. Adina Mandlová možná získala popularitu, ale rozhodně ne hereckou příležitost. Pěkná je ještě scéna, kdy za Emou Hrubou přijde Betty Kysilková a žádá ji, aby opustila svého muže pro štěstí její dcery, pak si pustí rádio a uslyší, že Jiří Plachý měl nehodu. Takovéhle ptákoviny uměl točit jen ojedinělý počet režisérů. Václav Binovec k nim patřil. ()
Typická červená knihovna třicátých let. Vadily mi Mandlové řeči, jak jsou všichni muži špatní a všichni opouštějí své ženy, no dneska je to možná častěji přesně obráceně... Líbily se záběry Prahy a lesní krajiny. Můj oblíbenec Jiří Plachý nezklamal, ale tohle není zrovna role hodna jeho hereckého umu. V roli jeho druhé milenky zaujala rozkošná Božena Šustrová, která později zemřela v exotické Venezuele. ()
Vpád literární červené knihovny do českého filmu úzce souvisel s masivním nástupem příběhů převzatých ze ženských týdeníků a edic, včetně jejich časopiseckých reprodukcí. Výběr autorek byl zřejmě do jisté míry náhodný a vstupovaly do něho nepochybně i různé praktické detaily, nicméně asi nejsilněji korespondoval s tehdejšími preferencemi čtenářek červené knihovny. Není proto nijak překvapující, zvítězila-li v tomto nerovném klání Růžena Utěšilová, bezesporu jedna z nejúspěšnějších autorek ženských románů, která ostatně svou čilou spolupráci s filmovými tvůrci nijak neskrývala. Valná většina filmů podle jejích literárních předloh přináší portréty zralých žen, vesměs manželek a matek, sužovaných buď mužovou nevěrou, nebo existenčními problémy, či komplikovanými vztahy s dětmi, anebo tím vším dohromady. Láska, která náhle a bez ohlášení vstoupí do jejich nelehkého života, jim jejich problémy většinou ještě prohloubí, nakonec se ovšem vše šťastně vyřeší: odměnou za houževnatost, s níž čelily osudu, se hrdinkám stává náruč jejich vyvoleného. Takřka ukázkovým příkladem této linie je příběh románu Klekání, zfilmovaného režisérem Binovcem pod názvem Druhé mládí. Z nastíněného okruhu potom jasně vyplývá, že se tyto filmy často přibližovaly k psychologickým dramatům, tvoříce vlastně jejich zjednodušenou, konzumní variantu. Skutečnost, že snímek postrádá veškeré další ambice, včetně logických posloupností, odpovídá ryze subjektivním zájmům režiséra a dalších zúčastněných. Následkem toho se i plejáda vynikajících hereckých osobností ocitá ve slepé uličce, odkud není úniku. Ostatně, sama Adina Mandlová později označila tento a ještě několik dalších filmů za "salát", tedy za naprostý paskvil. Měla pravdu. ()
Paní Mira měla tak neskutečnou dávku trpělivosti, že jsem vyloženě kvetla. Dokoukala jsem to ze „studijních" důvodů. A taky proto, že mám ráda Adinu Mandlovou. Bohužel, tady mi přišlo, že jede jen na půl plynu - v tomhle typu filmu nemohla uplatnit svůj styl humoru. Škoda. Klidně to mohl hrát někdo mnohem unylejší... ()
Galerie (5)
Zajímavosti (1)
- Natáčelo se v Poděbradech. [Zdroj: Filmovamista.cz] (M.B)
Reklama