Režie:
Ludvík RážaKamera:
Jiří MacákHudba:
Petr HapkaHrají:
Tomáš Valík, Fritz Bachschmidt, Matthias Habich, Mapi Galán, Eva Vejmělková, Sergio Fiorentini, Josef Kemr, Martin Růžek, Marián Labuda st., Pavel Zedníček (více)Obsahy(1)
Pojďme se podívat na výpravný koprodukční film na motivy pohádky H. Ch. Andersena, jehož dílo uchvacuje celé generace malých i velkých čtenářů svým poutavým dějem, malebnými detaily, svéráznými postavami a především nenásilným prolínáním skutečnosti a fantazie. I když příběh začíná neradostně, věřte, že se vše v dobré obrátí, jak to tak v pohádkách bývá... Po smrti otce vyžene Jana (T. Valík) z domova bohatý kupec. Nezbývá mu tedy nic jiného, než se vydat do světa. Na své trnité cestě potkává muže, kteří jedou do královského města získat ruku princezny Agnes (E. Vejmělková). Všichni však skončí jako zkamenělé sochy. Když v noci Jana přepadnou lapkové, objeví se tajemný muž (F. Bachschmidt dabovaný P. Haničincem) a Jana pomocí kouzelné hole zachrání. Kouzelná hůl a tajemný přítel mu pak pomohou překonat mnoho překážek, které jim připraví kouzelník Magnus (M. Habich dabovaný B. Rösnerem). Ten má totiž ve své moci princeznu Agnes a na svědomí má i její nápadníky. Na Janovi pak je, aby princeznu i nápadníky vysvobodil a pohádka mohla skončit svatbou… (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (212)
Tahle pohádka na mě už od dětství působila hodně tajemně. Kouzlo pro mě má i nyní, ale jiné – za tu dobu jsem obohacena o jisté poznání, které jsem jako dítě neměla. Možná proto mě tak přitahovala, protože oslovovala něco z mého nevědomí. Když si pohádku převedu do řeči symbolů a vnímám, jaká stránka osobnosti zrovna za Jana a princeznu jedná, jsem fascinována. Jako předloha k filmu posloužila Andersenova pohádka „Společník na cestách“, která má (s ohledem na Andersenovu tvorbu) netypicky pozitivní konec. Jan vedle svého přítele, který jej učí posílit svého vnitřního muže, roste. Nádherná princezna s krásným hlasem je ovládána krutostí a chladem svého vnitřního muže, aniž by tento fakt mohla jakkoli ovlivnit. Se svým vnitřním mužem se setkává ve spánku (tedy v jiném druhu reality). Přítel učí Jana tomu (tak trochu šamansky), že sejít z cesty je nebezpečné a že by Jan neměl utíkat od svého záměru. Učí jej, že není vše tak, jak vypadá a že útěk či uposlechnutí strachu není cestou odvahy. Přítel Janovi po zásluze zhmotní bělouše (totemové zvíře), kterého zkrotil v místě mimo čas a prostor, co bychom mohli nazvat snem či nevšední realitou. Přítel supluje Janovi do jisté fáze příběhu roli otce, který předčasně zemřel. Když se však Jan cítí vnitřně silný, chce převzít zodpovědnost a pro třetí odpověď se vydává sám. Počíná si vcelku neobratně, dopouští se začátečnických chyb, ale když přijde na poměření fyzických sil, vítězí. Aby však bylo vítězství završeno, musí prolomit kletbu a uhodnout poslední odpověď. V té chvíli jej přítel učí vypnout ratio a naslouchat intuici (napojit se na hlas své vnitřní ženy). Předtím však, než bude Jan hádat potřetí, ptá se princezna (již v kontaktu se svými vnitřními postavami) otce, zda nejde hádání zrušit. Otec se však zdá být neústupný a princezna tak prochází nutnou zkouškou ne-lítosti. Za důvěru, kterou dala Janovi, pak získá celistvost své osobnosti – klíč ke svobodě. ()
Asi poslední skutečně dobrá filmová pohádka u nás natočená. Hapkova hudba, docela ponurá až hororová atmosféra, skvělí herci a výborné dialogy. Je zajímavé, jak se v komentářích objevuje, že se u ní pisatel jako malý bál. To já sice trochu taky, ale právě o to jí mám radši. Jen ať pohádky přinášejí pestřejší škálu pocitů, jen ať je nebezpečí velký. Jen ať dítě pochopí, co to má doopravdy být ta síla lásky, když se musí postavit nebezpečí, co je to skutečná odvaha, když musí přemoci strach. A co je to radovat se z okamžiků života, z okamžiků štěstí, o které se musíme sami zasadit. ()
Docela blbost. Příliš mnoho wtf momentů, ten Jan je většinu doby na facku, Přítel nemá ani za mák charisma , ostatně Nepřítel taky ne. Linka s těma zlodějíčkama úplně zbytečná a místy až trapná. No prostě nesmyslný je to. Ponaučení? Prvním hajzlům, které potkáš, dej všechno co máš (tedy z pozemských statků) a nafasuješ Přítele na telefonu, kterej ti se vším helfne, o když jsi blbej jako štoudev a děláš chybu za chybou. Paráda, děcka. Hudba byla strašná, místy až šílená, ale to byl jistě záměr, nicméně já jsem ty jízdy oblakama přeskakovala, protože se to fakt nedalo poslouchat. Oceňuji usilovnou snahu o milující pohledy hlavních hrdinů (přestože nevěřím, že by ten Páprda padouch dal k uhádnutí slovo "láska", ale co už, žejo). Možná že jsem to nepobrala a možná že si princka nejezdila v noci k tomu šášulovi pro ty otázky, ale prostě ji je vymýšlela nebo jak...Jebat to, je to fuck. Prostě blbost, no. Koukatelná blbost. ()
----- "Svět je plný bezpráví." ----- A právě proto existují POHÁDKY. Aby alespoň na chvilku obnovily ztracenou rovnováhu ... aby umožnily dobru zvítězit v odvěkém souboji se zlem. Protože je to právě dobro, kdo je zákonitě v nevýhodě: Povahou bývá naivní až dětsky důvěřivé - velkého, nepřátelsky naladěného světa obyčejně neznalé ... a běžné praktiky zla jsou mu bytostně cizí. Příběh Jana a jeho podivuhodného přítele je pohádkou VELICE atmosférickou, obestřenou tajemstvím temným jako odvrácená strana Měsíce. Tímto skládám hlubokou poklonu Ludvíku Rážovi, neboť dosáhl kýženého cíle za pomoci prostých, leč nápaditě využitých filmařských triků umocněných působivým, místy trochu zádumčivým hudebním doprovodem. Každopádně je škoda, že nejrůznější důmyslné vychytávky vzaly za své s příchodem digitální animace. Najednou už není třeba přemýšlet, kterak dosáhnout požadovaného efektu a zároveň nepřekročit rozpočet. Kouzlo, originalita i poezie starých filmových triků jedenadvacátému století občas viditelně schází. ()
Jedna z nejzvláštnějších pohádek, jaké jsem kdy viděla. I když trochu děsivá a pro malé děti asi ne ta pravá ořechová, ale na druhou stranu taky neuvěřitelně kvalitní, zajímavá, originální, s neskutečnou atmosférou a dokonale mrazivou hudbou Petra Hapky. Příběh se dost vymyká klasickému českému pojetí pohádky, ale o to je "O Janovi a podivuhodném příteli" originálnější, rozpoznatelnější a zapamatovatelnější. Na to, že jsem ji už x let neviděla, si ji pořád velmi dobře pamatuju a po těch x let patří k mým nejoblíbenějším. ()
Galerie (28)
Zajímavosti (5)
- Část herců byla v postprodukci hlasově nahrazena jinými hlasy v českém znění. Jana, hraného Tomášem Valíkem, mluví Martin Zounar; Janova přítele, hraného Fritzem Bachschmidtem, mluví Petr Haničinec; kouzelníka, hraného Matthiasem Habichem, mluví Boris Rösner; krále, hraného Sergiem Fiorentininem, mluví Eduard Cupák, dívku na trhu / sběračku bylin / krásku / Šeherezádu, hranou Mapi Galan, mluví Hana Maciuchová. (honzista)
- Natáčení probíhalo také na hradě Bouzov. (pávek)
- Film se od knižní předlohy liší. Zatímco ve filmu můžeme o identitě tajemného přítele spekulovat, v pohádce „Vandronik“ od Hanse Christiana Andersena vyjde najevo, že přítelem byl právě ten umrlec, kterého Jan (Tomáš Valík) ochránil před okradením lupiči. (Nick321)
Reklama