Režie:
Joseph H. LewisScénář:
Muriel Roy BoltonKamera:
Burnett GuffeyHrají:
Nina Foch, Dame May Whitty, George Macready, Roland Varno, Doris Lloyd, Anita Sharp-Bolster, Olaf Hytten, Queenie Leonrad, Evan Thomas, Leyland Hodgson (více)Obsahy(1)
Zapadlý klenot béčkové produkce zápletkou upomíná na Hitchcockovu Mrtvou a živou (Rebecca, 1940) a Cukorovy Plynové lampy (1944). Jeho mladicky nerozvážná hrdinka Julia Ross se náhle ocitá v odlehlém panském sídle, kde je jí vnucována nová identita psychicky labilní manželky zbohatlického synka, kterou jeho šílená rodina plánuje zabít. (Noir Film Festival)
(více)Recenze (11)
Další důkaz toho, že za starých časů se točili kvalitní filmy – které k okouzlení diváků nepotřebovali přeplácané efekty, nesnesitelně dlouhé stopáže ani zbytečnou brutalitu. Tento film-noir nám nabídne vskutku zajímavou zápletku i atmosféru, která nejen že má slušnou kvalitu, ale hlavně nenudí. Možná by se dalo polemizovat o jisté dávce naivity, ale čert to vem. Sledovat okouzlující Ninu Foch, kterak si musí projít útrapami v honosném domě s podivnou rodinku a její psychika přitom dostane pořádně zabrat – rozhodně nikomu neublíží a ještě se u toho i slušně pobaví (tím nemám na mysli humor, ale postupně gradující atmosféru a celkové finále). 70% ()
Skvelý hitchcockovský thriller bez slabších miest (65 minút!) no s trochu deravým scenárom. Hlavne by som vyškrtol prvých 20 minút a celý film vybudoval na váhaní, či si Julia/Marion vymýšľa alebo nie. Taktiež zvraty a odhalenia sú dosť na hrane s deus ex machina (veľkú rolu tu hraje tajomná chodba!). Každopádne je to vynikajúca jednohubka, ktorá by si zaslúžila poriadny remake. ()
Znovu se osvědčilo, že co je krátké, to je zpravidla i intenzivní. Jinak parádní atmosféře sice škodí hned na začátku vyzrazená pointa, naopak napětí výrazně přispívají herecké výkony. Jak samotná Julia, tak i "její" rodina je výborná a právě jejich přesvědčivý výkon nakonec zachraňují zbytečně překombinovaný konec. ()
Lahodná filmařina, na umenšené časové ploše 65 minut spolu čistá dějová linka, velkolepé interiéry i exteriéry, herecké výkony, lapačka kamery, zvuk i střih pracují jako dobře sesazený hodinový mechanismus k servírování gurmánského díla – krásná ukázka toho, že "noir", je-li chápán správně, nedefinuje žánr, ale – na rozdíl od hororu, dramatu nebo thrilleru pojednává výsostně estetický styl. *** Při sledování noiru nejsme pohlceni dějem a napětím, naopak jsme od nich od samého začátku rezervovaní, svolujíce předem k tomu, že s příběhem to může být všelijak absurdně zakroucené a postavám se mohou dít ošklivé věci a nebylo by rozumné na ně vyčerpávat city, asi jako nelitujeme tekoucí postavy a předměty na obrazech Salvadora Dalího... neboť všechny složky díla, včetně osudů postav a vnitřního napětí příběhu, jsou tu posuzovány toliko jako součásti rafinovaně zchystaného aranžmá, a od nás se po právu čeká, že se budeme kochat originálním, duchově vtipným a pointovaným rovržením všech myslitelných rezkvizit. V noiru nám není zdrojem libosti, zkušenosti a poučení umně předkládaný příběh, nalézáme však hravé souznění v odlehčeném ostrovtipu ducha prokazujícího se při stylistickém pojednání lidské nízkosti, zvrhlosti, chladnokrevnosti, podlosti, prostopášnosti, krutosti, zvrácenosti lumpů, jakož i útrpnosti a prostomyslnosti obětí... Zdrojem libosti je nám originální důmysl, jímž si nad nepříjemně mrazivými stránkami lidské povahy (ve své přirozené děsivosti i poučnosti akcentovanými hororem, thrillerem, dramatem) ladně zjednáváme odstup a nadhled, a oceňujeme svérázné žertéřství, s nímž si je udržujeme od těla, onu aristokratickou povznesenost nad prachsprostou nízkostí – jako by nás všechno to zaslepené, krátkodeché a opovrženíhodné, bědné násilí, lze-li z něj s humorným odstupem kouzlit film, lze-li je esteticky bravurně a humorně zkomponovat, už nemohlo živošičně ohrozit (a snad opravdu nemůže, jsme-li k sobě poctiví). U noiru se stáváme estetickými kumpány v nejlepším smyslu slova, podílíme se na božské svévoli a uvolňující svémoci při povzneseném zacházení s figurkami děje a jejich šmahem zmarňovanými nadějemi a osudy, v kompozici nezbytných standardních situací a vizuálních, hudebních i aranžérských složek, neboť to vše podléhá ryze stylotvorným potřebám a prozrazuje svrchovanou nadřazenost a nadhled tvůrčího autorského i diváckého ducha nad obsahem příběhu. Poctivý, správný noir nesledujeme sžíráni zvědavostí, jak to bude dál, ale kocháme se důmyslem inscenace. *** Snímek My Name Is Julia Ross je toho nejlepším příkladem. Po jeho shlédnutí doporučuji rovnou se bez přestávky podívat na Smrtící dech zimy od Arthura Penna (http://www.csfd.cz/film/7192-smrtici-dech-zimy/), který totiž není ani náhodou otrockým remakem, ale spíše jeho novým zvelebením a znásobením, magickým křídlem jinak natočeného zrcadla, labužnickým pandánem, určité motivy a momenty chytře podtrhující paralaxou, a zkrátka bravurním kontrapunktem, který oba filmy nesmírně výživně zahustí a dokoření. My Name Is Julia Ross se s Pennovým počinem (zcela mylně zařazeným pod žánr hororu) zpětně stává ještě výraznější a krásnější podívanou a Pennův snímek (v němž hlavní bídák nese jméno režiséra tohoto snímku Josepha Lewise a mrtvá herečka, za niž má být hlavní hrdinka náhradou, se jmenuje Julia Ross) ani nemá bez shlédnutí původního filmu smysl posuzovat – z tooto omylu také pramení jeho chabé divácké ohodnocení. *** () (méně) (více)
Parádní hitchcockovská variace (vzpomenete si na Živou a mrtvou nebo Plynové lampy), která je krásně stylová a ohromně svižná. Lewis uměl i s malým rozpočtem velké věci. http://filmnoirblog.blogspot.com/2009/12/my-name-is-julia-ross-1945.html ()
Galerie (20)
Photo © Columbia Pictures
![Jmenuji se Julia Ross - Z natáčení](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/158/688/158688799_f53fb5.jpg)
Zajímavosti (3)
- Ralph Hughes (George Macready) nosí hodinky značky Rolex 3372 Bubbleback. (dyfur)
- Jako pocta režisérovi Lewisovi byla pojmenována jedna z postav ve filmu Smrtící dech zimy (1987), který se snímkem My Name is Julia Ross volně inspiroval. (Caelos)
Reklama