Režie:
Petr SchulhoffScénář:
Petr SchulhoffKamera:
Jiří VojtaHudba:
Milan DvořákHrají:
Miloš Kopecký, Stella Zázvorková, Iva Janžurová, František Peterka, Luděk Sobota, Dagmar Havlová, Darja Hajská, Eva Hudečková, Jan Skopeček, Stella Májová (více)Obsahy(1)
Ve starém pavlačovém domě jsou léta sousedy Novákovi a Bartáčkovi. Novákovi se rádi vytahují před ostatními nájemníky a nevynechají jedinou příležitost, jak si vystřelit z Bartáčkových. Starý činžák jim k jejich záludnostem poskytuje příležitostí víc než dost. Oba páry si před sebou neustále na něco hrají. Nováková tvrdí, že jde do kosmetického salónu, ale ve skutečnosti se jde ucházet o práci uklízečky. Bartáček se zase vydává za ředitele podniku, ale ve skutečnosti je v něm pouze skladníkem. Jejich vzájemné naschvály nakonec přerostou v otevřený boj. Pokus o příměří, vyhlášený poté, co je jejich starý dům zbourán a obě rodiny dostanou byt v paneláku, má jen krátkého trvání. Manželským dvojicím jsou přiděleny byty vedle sebe. A letitý kolotoč zlomyslností se rozjíždí nanovo. (TV Nova)
(více)Recenze (328)
Ať si kdo chce, co chce říká ... je to komédia a komédia má baviť. A táto komédia baví aj po štyridsiatich rokoch od jej nakrútenia. Nie je to pravidlom, ale komédia založená na závisti a drobných zlomyseľnostiach malých českých lidiček túto vlastnosť má, pretože tieto vlastnosti pretrvávajú bez ohľadu na charakter režimu. Dobrý výber hercov k úspechu filmu výrazne prispel. ()
Žádné umění, to ne, to prrr. Ale podle mě naprosto skvělá zábava s nestárnoucími fóry, skvelými komediálními talenty snad ve všech rolích a nádavkem i ideologicky méně zhoubným půdorysem než filmy Hřebejk-Svěrák-Ondříček. Tohle si totiž dělá z maloměšťáků alespoň legraci a v té satiře se to (ať už záměrně nebo nezáměrně) strefuje i do politicko-společenského establishmentu. To současné taškařice o obyčejných lidičkách nedělají ani trochu. Ty už maloměšťácké samy od sebe jsou. Z toho mi bývá až nevolno, tady cítím, že si to na nic nehraje. ()
Musím uznat, že tohle bylo opravdu povedené. Jelikož jsem absolutně nedotčená tímhle druhem českých filmů, dívala jsem na něj nedávno poprvé a trochu si zlepšila mínění o české kinematografii. Řekla bych, že tohle je typicky českej film, který by meli vidět v zahraničí, aby si udělali o nás obrázek. Největší ovace patří Ivě Janžurové-opravdu dobře zahraná role. ()
Herecký koncet čtyř hlavních postav mě vybízí opakovaně ke zhlédnutí tohoto filmu. Jednoduchá zápletka, prostor pro spoustu vtipu, nenáročné podívání. Trošku pokulhává rovina řešení sporů na úřadech (jak to tehdy totalitně hezky fungovalo :-) ) a režisér měl mít šťastnější ruku pro výběr herců do rolí dětí - Sobota a Veškrnová jsou kvalitativně někde zcela mimo. Ale motorista Kopecký ve žluté kšiltovce je k sežrání. ()
Galerie (15)
Zajímavosti (28)
- K závěru filmu pan Novák (Miloš Kopecký) potvrdí své rozhodnutí zničit Bartáčkovy (Iva Janžurová, František Peterka) zkomolenou latinskou větou "tercium non datur", jejíž překlad je "třetí možnost není". (Ganglion)
- Karel Bartáček (František Peterka) počas hádky so svojou ženou Alenou (Iva Janžurová) povie, že má 40 rokov, na to ho Alena opraví, že má 45 rokov, dvojitú bradu a pupok. V skutočnosti mal František Peterka už 54 rokov, teda rovnako ako jeho sused Evžen Novák (Miloš Kopecký). (AxelWers)
- Film vznikal jako tzv. „normalizační komedie“, tedy jedna ze ztřeštěných komedií, od nichž si soudruzi na začátku 70. let slibovali, že pomohou lidem zapomenout na nedávnou invazi okupačních vojsk. (rublik05)
Pokud čekáte vyčerpávající rozbor tohoto filmu, určitě se do čtení komentáře nepouštějte. V souvislosti se Schulhoffovými filmy vídám tolik rozsudků se slovem "normalizační", že se kolikrát nemohu ubránit smíchu. Je však spíše smutné, kolik lidí je schopno řadit mnohé filmy mezi normalizační splašky jenom na základě toho, že vznikly v období normalizace. U českých filmů to zamrzí mnohem více, jelikož v naší kinematografii se Brežněvův vliv odrážel vůbec nejméně (stačí zabrousit do jiných národních kinematografií východního bloku - prach a bída sedmdesátých let je na nich znát mnohem více). Snad je nevděčnost diváctva k filmům sedmdesátých let způsobena silným kontrastem s předcházejícími léty šedesátými, právem označovanými za zlaté období (nejen) české kinematografie. V šedesátých letech mladá generace absolventů FAMU po boku se starými lišáky rozbíjela tabu minulosti a vzpomínala na druhou světovou válku i následné komunistické utužování v padesátých letech. Po intervenci v osmašedesátém však museli filmaři začít vymýšlet něco jiného, protože nová vlna zašla pro komunistickou cenzuru až příliš daleko. Hlavní doménou filmů sedmdesátých let se proto staly konkrétní osudy lidí v přítomnosti, a také různě fantaskní pohledy na budoucnost nebo alternativní realitu (Lipský a Vorlíček s Macourkem dokázali v tomto tématu usednout na samotný trůn crazy komedie). Paradigma hodnot českých lidí a rodin bylo s kolísající vážností bravurně znázorněno například v kultovní dilogii Marie Poledňákové. Schulhoff se jako několik dalších režisérů rozhodl pustit do satiry s tématem mezilidských vztahů (jako odkaz na budoucnost můžeme v jeho filmech považovat už samotné názvy, pro něž je typický budoucí čas doplněný zdrobnělinou v pátém pádě). Pro všechny tyto filmy však platí společný jmenovatel - pod nesmírně vtipnou fasádou se TAKÉ nalézá velmi ostrá kritika společnosti. Netlačí se na pilu tolik jako o dekádu dříve a filmy si ze sociální a politické situace střílí mnohem nenápadněji, ale o to sofistikovaněji. Snaha kulantně oblbnout cenzuru se však negativně odrazila také u diváků, kteří po agresivní filmové tvorbě šedesátých let trochu zapomněli koukat pod povrch a spokojili se s žánrovým začleněním těchto filmů = komedie. Výjimkou nejsou ani Schulhoffovy filmy, které jsou sice zábavné a většinou vtipné, ale rozhodně nepojednávají o ctnostných vlastnostech lidí. Nepoučitelnost a nenapravitelnost je v podstatě vyjádřena už samotnými názvy jeho filmů. Podobným případem je také Zítra to roztočíme, drahoušku. Povrchní závist a marnivost českých "maloměšťáků" je zde zobrazena naprosto dokonale, nejen ze scénáře, který nikdy žádnou hlášku nenechá bez ironického významu, ale i z jemného neverbálního projevu našich herců (silná generace zůstává silnou i v jiných filmech než hvězdných). Film velmi ošklivě nastavuje zrcadlo početné části populace a také dnes zůstává velmi aktuální (stačí se podívat na libovolné diskuzní fórum, nebo si třeba zajít do supermarketu nebo na úřad). Ještě bych rád podotkl, že dělat nutné kompromisy ve svých filmech neznamená stát se anální subinkou cenzury - ono je to vždycky trochu složitější (vzpomeňme si na Nezvala). I proto je smutné, že nikoli nejlepší, ale přesto zajímavé filmy Petra Schulhoffa jsou často házeny na smetiště spolu se skutečnými ukázkami normalizačního poklesu, které mají na svědomí až příliš přizpůsobiví a netalentovaní režiséři, jako byl Steklý nebo Trapl. Vrcholem ironie pak je, že nejlepší české komedie byly natočeny právě v normalizačním období. Dnešní rádobymoderní veselohry jim nikdy nesahaly ani po kotníky, a to včetně opěvovaných Pelíšků. 75% () (méně) (více)