Režie:
Jaroslav SoukupKamera:
Vladimír SmutnýHudba:
Zdeněk BartákHrají:
Marek Vašut, Zlata Adamovská, Jiří Bartoška, Karel Greif, Vladimír Ráž, Lukáš Vaculík, Michaela Kuklová, Pavel Nový, Boris Rösner, Antonín Procházka (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Slavné souboje srdcem i pistolí dvou slavných osobností – Alexandra Sergejeviče Puškina a Giacoma Casanovy... V povídkovém filmu Divoká srdce se v první části s názvem "Dlužný výstřel" setkáváme s A. S. Puškinem (M. Vašut), který se nechává vmanipulovat do předem ztraceného souboje s dvorským švihákem d’Anthesem (K. Greif). Tím napodobí hrdinu ze svého dalšího díla, jež noc před osudným soubojem dokončuje. Ústřední postavou druhé povídky "Divoký páv" je pak Giacomo Casanova (B. Rösner), který na sklonku života na zámku v Duchcově sepisuje své paměti. Vzpomíná na útěk ze žaláře, na touhu po svobodě, na své lásky, a nakonec na svůj pověstný duel s polským korunním maršálkem Branickým (J. Vávra)… Po divácky úspěšném období, v němž se filmový režisér Jaroslav Soukup zaměřil na svět mládí a dospívání, natočil v roce 1989 ve Filmovém studiu Barrandov v koprodukci se západoněmeckou společností TV 2000 Wiesbaden výpravný kostýmní snímek nazvaný Divoká srdce. Ten se původně jmenoval Slavné souboje a byl prvním dílem z plánované série příběhů, jež měly zobrazit duely významných osobností historie nebo známých románových postav. (Česká televize)
(více)Recenze (32)
Všichni jsme hlupáci, když hledáme příčiny protivenství kolem sebe. Jsou vždycky v nás." Zdejší hodnocení neodpovídá skutečnosti. Atmosféra filmu včetně kostýmů a hudby plně odpovídá době kterou film představuje, herci nepřehrávají, neobojevují se hluchá místa. Můj dojem z filmu je veskrze pozitivní. ()
Pokud si odmyslíme Soukupa jako otce normalizačního filmu pro teenagery, můžeme v jeho filmografii najít celou řadu zajímavých prací. Soukup se dokázal vkusně popasovat s Arbesem, Puškinem i Casanovou. A to věru není málo. Líbil by se mi původní nápad realizovat volný cyklus historických soubojů (na způsob Slavných historek zbojnických), ale i pouhé dvě povídky spojené v Divoká srdce jsou velmi dobré. Pro diváka, který si v Puškinovi pravidelně nečte, může být překvapivé, jak odlišná původní povídka je a jak z ní bylo možné vykřesat jedny z nejlepších výkonů herců dnes slabší úrovně (Adamovská, Kuklová, Vaculík, Bartoška, Vašut). V druhé půli kraluje rafinovaně požitkářský Boris Rösner jako prášilovský Casanova a já se kochám. Člověk žasne, odborník se diví, ale mezi pikantními dívkami jsou i takové jako Bílá, Chytrová nebo Kretschmerová či Sajfertová a funguje to na výbornou. Pozdní éra spolupráce FSB a Wiesbadenu je zkrátka moc fajn. ()
Obsahem prázdné, ale díky formě, dialogům, hercům a poselství mě příběhy soubojů neskutečně bavily. Soukupovi se povedlo usměrnit i Marka Vašuta a jakkoliv nevěrohodně může na první pohled vyznít jeho role Puškina, brzy jsem zjistil, že to bylo mnohem lepší než jsem čekal. Smrti nedbalý Vaculík proti zádumčivému Bartoškovi je z toho nejzajímavější duel a hezky ukazuje, jak se přístup duelanta změní v okamžiku, kdy získá důvod proč žít. Souboj Puškina se odehrává právě ve stínu jeho díla, což je velmi hezký odkaz na to, jak dílo Puškina přetrvává dlouho po jeho smrti. Příběh Casanovy s Borisem Rösnerem se na konci stane nečekaně brutálním a kritickým k době, kdy dané slovo mělo větší váhu než zdraví a život. ()
Povedená historická záležitost, kde je hlavní motiv souboj na pistole, včetně řádné, čestné průpravy podle náležitých pravidel a minimálně v první povídce (o Puškinovi), kde se proplétá realita a jedno Puškinových děl, je to velmi, ale velmi povedené a mající náležitou atmosféru (která mi několikrát připomněla starší Supeře aka Duellists od Ridleyho Scotta) a k tomu je to podpořeno velmi slušnými výkony a démonickým pohledem oknírovaného Jiřího Bartošky. Neskutečně povedené a samo o sobě by to stálo za pět hvězd. Druhá povídka je bohužel slabší, věnuje se zlehka života Gicacoma Casanovy a onen souboj je tam jen tak mimochodem a mnohem víc se děj soustředí na pár výstřižků z Casanovova života a jediné, na čem to stojí, je pár odhalených prsou (technicky vzato nikoliv pár, alébrž několik párů) a hlavně Boris Rösner, který si uhraje svoje i když holí hrozí nebohému pávu. ()
Film se mi líbil. A důvodů je víc. Předně mi polidštil Puškina, ukázal ho tak, jak asi žil, takže jsem si potom našel jeho "neškolní" životopis, a víc se jím zabýval. Dobrodružný Casanova, to je už těžší oříšek, protože přes veškeré zprávy, které po sobě zanechal, tak je někdy těžké rozeznat, co je pravda, a co je výmysl. Takže pojetí, které pro jeho představení režisér zvolil mi přišlo svého času zajímavé. No, ale doba pokročila, i léta v mém životě, takže už to vidím trochu jinak, nicméně rád se na tenhle film znovu kouknu, protože oba příběhy mi přijdou zajímavě filmařsky povypravovány. ()
Galerie (1)
Zajímavosti (4)
- Povídka „Divoký páv“ se natáčela v Praze (na Malé Straně, Loretánském náměstí, Bertramce) a na zámku Ploskovice. Divadelní scény se natáčely v Karlovarském městském divadle. (a-ja)
- Boris Rösner (Giacomo Casanova) se ve filmu poprvé objeví v 52. minutě. (noelcoward73)
- Svatební scéna z první povídky, v níž si Nikolaj Petrovič Orlov (Lukáš Vaculík) bere Michailu Jaroslavnu (Michaela Kuklová), se natáčela v pravoslavném chrámu sv. Olgy ve Františkových Lázních. (a-ja)
Reklama