Režie:
Karel SteklýScénář:
Karel SteklýKamera:
Jan RothHudba:
Jan SeidelHrají:
Rudolf Hrušínský, Svatopluk Beneš, Miloš Nedbal, Jaroslav Marvan, Fanda Mrázek, Jaroslav Vojta, Alois Dvorský, Jana Kovaříková, František Černý (více)VOD (4)
Obsahy(1)
„Poslušně hlásím, že jsem opět zde!“ – tak se vám znovu představí Josef Švejk. Setkáte se s ním při cestě na frontu i přímo v bojové linii. Můžete sledovat slavné Švejkovy vlakové příhody na jeho cestě k marškumpanii do Českých Budějovic, putimskou anabázi a jeho odjezd na frontu. Nechybí Švejk jako falešný ruský zajatec, ani scéna, v níž je poručík Dub přistižen ve veřejném domě… Rok po velkém úspěchu Dobrého vojáka Švejka natočil režisér Karel Steklý další příhody tohoto hrdiny. Ze slavného románu Jaroslava Haška opět vybral nejcharakterističtější historky. Vedle vynikajícího Rudolfa Hrušínského v titulní roli se vám i tentokrát představí řada výborných českých herců – Svatopluk Beneš, Miloš Nedbal, Jaroslav Marvan, Jaroslav Vojta, Fanda Mrázek a František Filipovský. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (350)
Vynikajici pokracovani Osudu dobreho vojaka Svejka. Vzdycky kdyz ten film vidim tak se ohromne bavim a smeju ze mi div nepukne branice. Dnes je tenhle film klasika podobne jako dvoufilm Cisaruv pekar, Pekaruv cisar. Zde vsak misto Jana Wericha exceluje Rudolf Hrusinsky. No jo, tenkrat to byli jeste Pani Herci. ()
O pokračování Švejka mohu napsat to stejné, co o prvním díle. Přes prvotní ostych se mi film a jeho specifický druh humoru líbil a i když se nikdy nestane jedním z mých nejoblíbenějších, nebál bych se jej označit za výtečnou českou klasiku. Pro mě jde prakticky o jeden film, který je kvůli delší stopáži rozdělen na dva. Čtyři hvězdy jsou na místě. ()
Mezi atentátem na arcivévodu Ferdinanda a vyhlášením války Srbsku Rakousko-Uherskem(manifest císaře Františka Josefa mým národům) zahulákal Švejk:" na Bělehrad (přičemž on s vyrazil přes marškomupačku na Budějovice a pak na úplně jinou frontu - ruskou)." A ozvaly se první vystřely první světové války (zprvu známé pod komerčním označení velká válka). Jaroslav Hašek svým Švejkem hezký vybarvil válku, která se z malé války proti Srbsku stála válkou velkou. Film je takovou klasikou, že ani srovnáván s knihou, jak to bývá u jiných filmů. Komentář psán 100 let po vypuknutí první světové války. ()
"V Bibli je skoro vše, ve Švejkovi je vše." řekl jednou jeden moudrý pán. Nezbývá mi, než souhlasit. Mistrovsky zfilmovaná literární klasika, herecká esa, český humor a nesmrtelné hlášky. To platí samozřejmě ve stejné míře i o prvním dílu. Jeden z filmů, na nichž jsem si postavila životní filosofii :-) ()
Galerie (17)
Photo © Československý státní film
![Poslušně hlásím - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/165/495/165495009_e39a8e.jpg)
Zajímavosti (18)
- Záver filmu sa odohráva v okolí mesta Sambor. Leží takmer uprostred historickej oblasti Galície (Halič) juhozápadne od ukrajinského mesta Ľvov. Toho času bolo mesto po vytlačení ruských vojsk pod kontrolou rakúsko-uhorskej monarchie, ale front sa stále nachádzal neďaleko mesta. (AxelWers)
- Švejkove (Rudolf Hrušínský) čakanie na ďalší vlak sa natáčalo v reálnom prostredí táborskej staničnej reštaurácie. (Raccoon.city)
- Na začátku filmu jsou ve vlakovém kupé dvě sedačky se stejným číslem 33. Na jedné sedí generálmajor von Schwarzburg (Miloš Nedbal), na druhou si ze sedačky 34 přesedne Švejk (Rudolf Hrušínský). Nadporučík Lukáš (Svatopluk Beneš) sedící naproti pak má nelogicky číslo sedačky 235, ačkoliv číslice ve vlaku na sebe běžně navazují. (velkyvezir)
Pro přímé pokračování Dobrého vojáka Švejka Karla Steklého z roku 1956 platí do písmene totéž, co jsem napsal ve svém komentáři právě k první části této velkolepé filmové adaptace, tedy: Jak dalece může jakákoliv adaptace zkreslit a zdeformovat původní vyznění literárního textu, jak dovede posunout usazení charakteru hlavního hrdiny a postav, o tom nejlépe svědčí Poslušně hlásím Karla Steklého... Již Josef Lada svou vizualizací ilustracemi formoval a mírně transformoval charakterový typ Josefa Švejka. Rudolf Hrušínský (jistě v synchronizaci s Karlem Steklým a za asistence režimních ideových dohlížitelů) posunul zakotvení Švejka coby přesně nedefinovatelného a pregnantně nezařaditelného individua, lidského ducha, ať už ve své rafinovanosti či prostoduchosti, svobodného a až anarchisticky všehoschopného, jenž stojí proti vážnému majestátu aparátu a mašinérie instituce zvané válka, k Švejkovi bodře lidovému, s dobovým kolektivním rozměrem... Přitom literární předloha má úplně jinou kvalitativní úroveň - je až neskutečné, jak mimoděk tam Hašek spojil nespojitelné - humor s pacifismem a odporem k válce, alegorii s reálnými příběhy, vitalitu s absurditou a existenciální tíži doby, oslavu individua i sociální kritiku, vtip s vážnou a hlubokou výpovědí o jedné z nejstrašnějších etap lidských dějin, formální uvolněnost a zároveň dokonalost, vulgarismy i nádheru češtiny, naraci a realitu, úpadkový žánr pavlačových drbů a nejvyšší patra experimentální literatury... To vše ve Steklého filmové adaptaci sice také snad najdeme, ale vždy patřičně naředěné a rozmělněné, bez ostrých hran Haškova druhého plánu... (o velikosti Haškovy předlohy svědčí množství překladů i fenomén, který na základě této knihy vznikl, a koneckonců i fakt, že i těch filmových adaptací bylo více... ta Lamačova či loutková Jiřího Trnky ...a třeba Rakušané adaptovali Švejka také). Pravým kamenem úrazu v adaptování Haškova románu je jeho příznakový ,,narační tok", tedy Haškova cizelovaná a cílená metoda tvorby, stejně jako to dělal později Bohumil Hrabal a třeba také Jakub Deml ve svých denících a knihách... Je to jakési asociativní volné plynutí, analogie automatického textu surrealistů, jen s tou vědomou, racionální regulací... (že vznikl či odrážel ducha hospodských řečí je spíše mýtus). Hrušínskému se volné, asociativní řazení jednotlivých témat, postav a příběhů v řeči hlavního hrdiny podařilo ,,uhrát" a Švejkův typický řečový proud volně odráží ducha knihy. Za povšimnutí stojí také nově se objevující humanistický rozměr hlavního hrdiny... Jakožto v režimní a režimem jednoznačně protěžované filmové produkci měl režisér k dispozici kompletní dobovou hereckou špičku, neomezený výběr exteriérů i interiérů a finančních prostředků, vznikl tedy velkofilm, jenž v dnešních časech nemá v našem prostředí obdoby... a povedl se. Jako jeden z mála snímků 50. let není zatížen primárním cejchem doby a ideologickou vyčpělostí. Už jen za to si zaslouží vysoké ohodnocení... Zkrátka Poslušně hlásím - vynikající a nestárnoucí komedie patřící do zlatého fondu československého filmu... () (méně) (více)