VOD (1)
Epizody(16)
-
Chlapec, který se živil nočními můrami (E01)
-
Dáma v červených střevíčkách (E02)
-
Spící čarodějnice (E03)
-
Zombie kluk (E04)
-
Locika a prokletý zámek (E05)
-
Modrovousovo tajemství (E06)
-
Čiperný pes (E07)
-
Kráska a zvíře (E08)
-
Král s oslíma ušima (E09)
-
O dívce, která lhala (E10)
-
Ošklivé káčátko (E11)
-
Romeo a Julie (E12)
-
Otec dvou sester (E13)
-
Ruka a Mořský ďas (E14)
-
Příběh dvou bratrů (E15)
-
Hledám svou tvář (E16)
Obsahy(1)
Ona píše knížky pro děti a má poruchu osobnosti. On se stará o pacienty v psychiatrické léčebně. Potkají se a dostanou tak příležitost zahojit si poraněné duše. (Netflix)
Videa (2)
Recenze (47)
Tie vsuvky s rozprávkami a nejaké hlášky sa mi síce páčili, ale sú ako lovebombing - na prvý pohlaď to môže vyzerať dobre a človek z toho môže byť unesený ale je to pasca. Soundtrack sa mi nepáčil. Najzaujímavejšia postava bol autistický brat, a láska medzi dvoma pacientmi bola zaujímavejšia než hlavný pár a ostatné vzťahy. Škoda, že seriál nebol len o bratoch a/alebo len o pacientoch v psychiatrickej liečebni. Bez hlavnej ženskej postavy, ktorá má osobnostnú poruchu typu B, a ktorej dejová linka bola venovaná viac než 50% stopáže. Je v poriadku nebyť v poriadku, avšak nie je v poriadku ubližovať druhým, správať sa k nim ako k handre, zhodiť ich zo schodov, kradnúť im veci, potrebu ovládať ich, sexuálne ich obťažovať, prenasledovať ich, byť majetnícky. A nebola za to ani potrestaná, neniesla za to žiadne následky, namiesto toho s ňou súcitili a dostávala x-krát šanci (postavy ospravedlňovali jej činy buď tým, že je pekná alebo tým, že je osamelá) ale stále sa správala rovnako, na konci kus stlmila, ale bez profesionálnej terapie nikdy nebude vedieť zvládať príznaky. Neznesiem príbehy, kde postava s osobnostnou poruchou typu B je romanticky/kamarátsky spárovaná s osobou, ktorá takú poruchu nemá, tým viac keď je násilná, a keď je to propagované ako romantika a nie thriller (ako thriller - kde sa on od nej snaží utiecť a nakoniec ona zomrie pri nehode/niekto ju zabije - by táto k-drama bola fakt dobrá). Romantizovanie násilného správania a propagovanie toxických vzťahov s osobou s osobnostnou poruchou typu B nie je v poriadku (ako čítam, iným sa páči lebo je pekná a charizmatická - rovnaké poblúznenie ako pri Christian Grey vo 50 shades). Potrebujú terapiu, nie vampírovať na ľuďoch. Taktiež ma na nej iritovalo to, že sa potrebovala pýtať, či je pekná a potom bola nasratá, keď nedostala reakciu, ktorú chcela. Najproblematickejšia postava nechodí na profesionálnu terapiu napriek tomu, že seriál sa odohráva na psychiatrickej liečebni. Aký odkaz to vysiela? Že ak človek má osobnostnú poruchu, tak nech si nájde empatických, kodependentných ľudí, ktorí jeho správanie sú ochotní znášať namiesto toho, aby seriál vysielal odkaz, že nie je hanba vyhľadať profesionálnu pomoc. ()
Tohle je tak strašně upřímný a krásný miniseriál, že mám chuť si ho pustit znovu a znovu a znovu.... líbí se mi, že ty postavy jsou tak strašně hezky napsané, dobře vymyšlené, ještě líp zahrané a taky jak se vyvíjí. Dokoukala jsem včera a úplně netradičně vůbec nemám chuť si pouštět cokoliv jiného, protože vím, že mě to rozhodně nezahřeje na srdci tolik, jako tohle. Naprosto nádherná věc. ()
Tak tohle mě opravdu dostalo. Je to seriál, který mě uvnitř hodně chytnul za srdce a pohladil. Navíc to není jen o námětu, ale i scénář,prostupování představ realitou a způsob animovaných sekvencí, jsou prostě dokonalé. Nikdy jsem neviděl nic podobného jako je tento seriál. Kvalita od prvního do posledního dílu. A když koukám na počet hvězdiček v hodnoceních, tak to takhle podobně vidí drtivá většina. Předpokládám, že se najdou tací, kteří v tom najdou jen postupné zbližování hlavních hrdinů a jejich vzájemné "léčení" bolestí duše v neobvyklém prostředí. Pro ně to může být chvílemi nudné, ale je to jen jejich škoda. Tenhle seriál se vyznačuje hlavně těmi skrytými myšlenkami. Všechno má nějaký svůj důvod a původ. A často stačí i malý impuls, aby se větší věci a změny daly do pohybu. To že někdo působí jako pacient ještě neznamená, že nemá svoji hodnotu. A že všichni se potřebujeme svým způsobem z něčeho vyléčit, i když si to sami nepřiznáváme. Je tam toho fakt hodně k zamyšlení. A i když to tak někdy nepůsobí na první pohled, ve spoustě situací a zejména dialogů, je schováno množství chytrých myšlenek a úvah k zamyšlení, až opravdu přemýšlím nad autorem scénaře, protože něco podobného v takovém množství jen tak nepotkáte. Stačí si jen všímat. A ještě musím vyzdvihnout kameru, hudební doprovod a zejména perfektní "herectví" hlavních postav. Bylo tu potřeba abnormálně často zahrát emoce a povedlo se. Za mě určitě 95% plus. S odstupem času ( začal se rok 2022)...a po opakovaném shlédnutí musím říct, že kdyby bylo možno hodnotit více jak 5*, tak by jsem je bez rozmýšlení dal. A to zejména za scénář. I po třetím kompletním shlédnutí během 15 měsíců, tam objevuji i takové ty drobné nenápadné věty, které jsou chytré a v kontextu momentálního děje, doslova neskutečně chytré ( " Nevzhlížejte ke hvězdám. Podívejte se dolů, na své nohy v bahně. Když vám to dojde a přijmete realitu, všichni budou šťastní! "). Opravdu doporučuji, každému kdo má v hlavě víc, než " jen jak sehnat cihly na chalupu" , aby si tenhle seriál čas od času pustil a nebo i jen jediný díl...( zejména prvních 6-7) a snažil se nepřeskakovat dialogy , ale zaměřil se na ně. Nevyzdvihnul jsem v prvním dojmu výkon autistického bratra, ale po čase musím speciálně jemu a hlavní hrdince vyseknou poklonu jaká jen lze udělat. Měl jsem čas se zaměřit na to jak hrají a opravdu je to (a nejen v rámci korejské TV produkce) úžasný zážitek. O autistickém bratrovi už tu toho bylo napsáno dost pochvalného, ale Ye-ji Seo, tak ta byla pochválená spíše obecně. Měl jsem čas se zaměřit na její mimiku během textu, a, došlo mi, jak byla sice viditelná, díky seriálu jakožto celku, ale jak moc v komentářích byla nedoceněná konkrétněji tím jak hrála. Je škoda, že moc pochybuji, že ještě uvidím seriál, kde bude hrát a zapomenu na to, co předvedla zde. Ale koho jsem si oblíbil a to i zejména díky roli jako takové, byl ředitel léčebny. Těžce pozitivní figurka a dle mého dost nedoceněná. A v neposlední řadě musím vyzdvihnout originální průběh děje. Je to silně atypické ke korejské produkci. Žádný klasický rozchod z různých důvodů ve 14 a 15 dílu, aby nám bylo v posledním díle 4 minuty před koncem dopřáno šťastné shledání, zblížení či smíření s nějakým nefajnovým osudem. Dejte tomu šanci a pokud nemáte v hlavě jako top dílo Babovřesky, TV reality show a nebo nechcete jít s hodnocením s většinou už jen z principu a raději ze sebe uděláte obyčejného blbce jako ChArLeNe s 1 *, tak tomu dejte šanci. Když tomu dáte průměr, je to fér, máte na to právo, ale na 100% nemůžete tvrdit, že tohle dílko je nekvalitní. () (méně) (více)
Byla jsem velmi skeptická, ale nakonec se mi to líbilo. Stejně tak jako jiné korejské seriály, i tenhle měl jistá hluchá místa a ještě navíc strašně dlouhou stopáž jednoho dílu, ale neshledala jsem u něj nějaké jiné závažné „chyby“, které by bránily v pohodlném sledování. Jasně, není to tradiční romanťárna z Korey, ale asi díky tomu je ten seriál tak fajn. Ze začátku jsem si říkala kvůli výrazu hlavního ošetřovatelského hrdiny, že buď ten Kim Soo-hyeon během své hrací pauzy zapomněl, jak se má hrát, nebo prostě hraje svou postavu přesně, jak to má být; poměrně špatně čitelnou, s divný falešným výrazem. Dávám 4*, můžete si domyslet, jak to nakonec bylo. Vzhledem k jeho charakteru postavy, která měla být taková nemastná neslaná, nemohl pořádně zazářit; hlavně hrál obyčejného chlapa a takový na obrazovkách ani zářit nemohou. Místo něj se však blyštila hrdinka v podání Seo Ye-ji a sakra jí to šlo. Nemluvím jen o jejích extravagantních róbách, které jí náramně slušely, ale i o povaze hrdinky, kdy se za drsným dospělým skrývá rozmařilé dítě. A když už je řeč o dětech, mentálně postižený starší brácha v podání Oh Jeong-sea byl skvělý. Nešlo ani tak o způsob řeči, ale o všechna ta malá či větší gesta a pohyby, co dělal. Utírání nosu, zbytečné kroky navíc, tam a zase zpátky, pohyby rukou. Skvělé. Tihle tři byly stěžejními postavami, ale tenhle seriál jsem si zamilovala i díky postavám vedlejším, ať už se jednalo o ředitele ústavu, kamaráda, co vždy bratry sleduje, ať už se přestěhují, kam chtějí, paní domácí s její dcerou nebo spoluzakladatele knižního vydavatelství a jeho podřízenou, která si hraje na mladší. Všichni měli to své, drželi se toho, nevybočovali ze svých charakterů, které nebyly podány ploše. Všichni byli neobyčejně obyčejní a dohromady jim to strašně klapalo. Hodně drobných věcí se mi na seriálu líbilo, dokonce i to, že v podstatě vyvrcholení přišlo ve 14. díle a poslední dva díly jsme se tak nějak plácali. Ale jinak, než je zvykem v jiných seriálech, kdy se ještě narychlo vymyslí nějaký na hlavu postavený zvrat, protože tyhle dva díly měly smysl. Chápu ovšem, že to může někomu přijít zdlouhavé, nudné a s moc malým počtem úžasných rande, ale já jsem strašně ráda, že jsem vypadli se Soulu k moři, i když k psychicky narušeným. Asi se mi to líbilo hlavně proto, že i přesto všechno (premisu, hlavní hrdinku, vraždu matky) se to drží při zemi. Trochu slice of life. Silné 4*. ()
Už mám nějaké korejské seriály za sebou, tak mě nemohlo překvapit to, co mě překvapovalo při sledování těch prvních. Tradičně to bylo dlouhé, resp. zbytečně natahované, bylo to uřvané a bylo to plné přehnaných emocí. Nicméně byla v tom nebesky krásná hlavní hrdinka v mnoha krásných, divných či nepopsatelných módních kreacích. Vždy, když byla Seo Ye-ji na scéně, celé si to ukradla sama pro sebe. Musím to říct znova, Seo Ye-ji je v seriálu ze neskutečnou superkost, která je naprosto k sežrání. Zároveň se ovšem ten seriál lišil od ostatních kdramat (teda těch, co jsem viděl, nejsem až takový znalec jak jiní). Možná proto, že byl pod Netflixem? Lišil se propracovanějším příběhem, absencí otravné opakující se hudby, snahou o ukázání skutečnosti, zejména duševních nemoci a také skvělým hercem ve „vedlejší“ roli, který ten autismus hrát dokonale. Nepřišlo vám, že vypadá tak trochu jako Jackie Chan? Co říct závěrem, snad poprvé u korejského seriálu moc nelituji času, který jsem mu věnoval. Navíc v něm bylo skutečné líbání a dokonce proběhl i sex!! ()
Galerie (60)
Photo © tvN
![Dotkni se mých ran - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/164/566/164566770_ed62a9.jpg)
Zajímavosti (5)
- Když Moon Gang-tae (Soo-hyeon Kim) a Jo Jae-soo (Ki-Doong Kang) tlačí na mostě motorku, minou reklamu právě na seriál Dotkni se mých ran. (kklepkaa)
- Technika tzv. motýlího objetí, kterou Moon Gang-tae (Soo-hyeon Kim) učí Ko Moon-young (Ye-ji Seo), a kterou používá i Moon Sang-tae (Jeong-se Oh), je reálná terapeutická technika používaná např. při úzkosti. (kklepkaa)
- Několik pohádkových knížek, se kterými seriál pracuje, bylo po skončení seriálu opravdu vydáno. (kklepkaa)
Reklama