Režie:
Giuseppe TornatoreScénář:
Giuseppe TornatoreKamera:
Blasco GiuratoHrají:
Philippe Noiret, Enzo Cannavale, Salvatore Cascio, Leo Gullotta, Isa Danieli, Pupella Maggio, Agnese Nano, Tano Cimarosa, Jacques Perrin, Brigitte Fossey (více)Obsahy(1)
Film má dvě časové roviny. Úspěšný filmový režisér si při zprávě o smrti starého vesnického promítače Alfreda vzpomíná na své dětství. Na pozadí poválečné bídy se rozvíjí vztah mezi malým Totem, neodbytně přitahovaným tmavým sálem kina a promítací kabinou (s hučícími praskajícími stroji, paprsky světla rozptýlenými v prachu, převíječkami a prázdnými cívkami rozvěšenými po zdech), ve které kraluje Alfred, zastupujíci mu autoritu otce, nezvěstného od války. Dospívající Toto se Alfredem nechá přemluvit k odchodu z vesnice, aby rozvinul svůj talent. Když se po letech vrací na pohřeb, stařičké kino je právě bouráno a dojatý Toto si promítá film, sestavený ze scén polibků, které musel Alfred na příkaz místního farářa vystřihovat, aby je teď odkázal svému příteli a žákovi. Svěží, divácky vřele přijatý film nesklouzl do sentimentality, ale s přesně dávkovaným sentimentem nostalgicky evokuje dobu, v které kino bylo pro vesničany jediným kulturně-společenským zážitkem. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (374)
Tenhle film se mi ještě nepodařilo shlédnout aniž by jsem si nezabulel. Krásný a hodně smutný film, který mi vždy zvedne náladu. Mrzí mne, že někteří pod dojmem délky DC verze zbytečně ubírali na hodnocení - proč v tom případě proboha koukají na DC verzi, která bude vždy rozvláčnější, když ví, že i samotná SE verze má přes 2 hodiny? Musím říci, že jsem se obával shlédnutí režisérské verze, aby ve mně nevzbudila deziluzi na Alfreda, ale ne, nevzbudila. Chápal jsem, proč udělal, co udělal. Nicméně je pro film lepší, že to vysvětlení a scény s dnešní Elenou nakonec byly vystřiženy. Jednak to prodlužovaly, jednak nebyly řemeslně dobré, herečka hrála jak neherečka, nepřesvědčivě, s takovým vytřeštěným spíš děsivým pohledem a dialogy byly místy takové strojené, slabé (a to i ze strany stárnoucího Tota). Na druhou stranu ty scény dokreslili hlavně nitro Tota, to proč jeho životem prošlo mnoho žen (jak si nemohla nevšimnout i jeho matka), ale přesto k žádné nemohl najít hlubší vztah - jeho srdce patřilo pro vždy jen jedné dívce - Eleně. Co mne ale opravdu vytáčí jsou nekritická hodnocení založená ne na obsahu, ale na tom, že hudbu dělal vynikající Ennio Morricone korunované komentářem vesmyslu "čtyři hvězdičky už jen proto, že hudbu dělal Ennio." - pitomnější pohled jsem už fakt dlouho neviděl. Nejlepší komentáře Klepoatra a Rudovous. ()
Největší pocta filmu obecně !!! Naprostý nadhled na srovnání života a filmu. Na to, že filmy jsou naše fantazie a sny. Život je realita, kterou si můžeme jen skrášlit. Postava Alfreda byl dobrý člověk nad věcí a jediná postava, na kterou si vzpomenu ještě po týdnu. Bohužel nejsem dojatý jako ostatní, kteří tu tak dychtivě píší. Možná za to může neštěstné rozpulení snímku na 2 dny. Jelikož jsem viděl Director's cut: 173 min a nestihl jsem dodívat 1.den. Ke konci musím říct, že je to film nad filmy, který filmům dělá poctu jako žádný jiný. ()
Pekné, dojímavé no príliš dlhé. ()
Film se nám na začátku musí asi pět minut vytahovat s tím kolik ocenění kde získal a proč. Dělal bych to jen pokud by to bylo oprávněné. A to naštěstí v tom případě bylo. Upřímně řečeno jsem hodně často skeptický vůči evropským filmům celkově a mívám předsudky. Když už, tak spíše ocením tu víc západní a nebo severní kinematografii. Proto se takovýchto počinů vždycky bojím, ale také mne dokáží velice překvapit. Tohle mluví samo za sebe. Předně řečeno by film mohl být kratší. Přeci jen, skoro tři hodiny času je v celku dost a klidně by se to dalo ostřihnout na nějakej ten dvouhodinovej biják. Ta délka je asi největší kámen úrazu. Ale film jako takový to byl hrozně super a neuvěřitelně jsem si ho užil. Je tady i vidět ten faktor, že film nás nechá se chlácholit skvělou náladou, ne-li i vtipem, ale pak umí mít i smutný spád. Finále je nečekaně dojemné. ()
Příběh se mi líbil. Už jako malý kluk si Toto oblíbil místní biograf a neustále otravoval místního promítače Alfréda. Toto dospívá a nahrazuje v promítání invalidního Alfréda, který při požáru kina přišel o zrak. Do této doby se na to dalo koukat, ale poslední část filmu jak se Toto vrátí po 30 letech zpět domů už jako starší pán nemá takové grády a spíš mě nudila, takže 75%. P.S. nebýt, tak divného závěru hodnocení by bylo možná vyšší. ()
"AŤ UŽ JEDNOU BUDEŠ DĚLAT COKOLIV, ZAMILUJ SI TO STEJNĚ JAKO JSI MILOVAL PROMÍTAČSKOU KABINU...." A to pan režisér do puntíku splnil a díky tomu vznikl i tento magický film plný nádherné atmosféry zašlé slávy původních biografů. Přátelství mezi promítačem Alfredem a malým Totem je v první půlce filmu podáno s takovou láskou a citem, že jsem se pak v poslední nostalgické části neubránil dojetí a slzám......navíc je to vše podkresleno opravdu kouzelnou hudbou....nemám slov. Opravdu úžasný film a skvělá pocta kinematografii!!! ()
Přímočaré, ale koho by to zajímalo, pokud je to TAK poctivé řemeslo. Dojemné vyznání se nejen z nadšení pro promítání pohyblivých obrázků ale z prožívání i těch nejtitěrnějších momentů života obecně. Obrazově úžasný Tornatore a geniální Ennio (tentokrát se synátorem). ()
Sentimentálně melancholická ódá na film, kterou trochu sráží její délka - sice filmové kráse neubírá, ale celkový dojem trochu kazí. Zvlášt viditelné je to ke konci, kde film navíc viditelně trpí absencí skvělého Noireta. Hudební motiv Morriconeho je sice velmi hezký, ale podobně jako třeba v misii je ho prostě moc a začne být trochu otravný. Dilema jestli má člověk strávit život tvořením známeného díla, stát se slavným a něco po sobě zanechat nebo žít spokojený život s člověkem, kterého miluje jako třeba pasák ovcí, je jistě věc názoru a osobní preference, ale každý by si měl o tom rozhodnout sám. ()
Opravdu mistrovský kus. Dokonce asi nejlepší film Giuseppa Tornatoreho, kterého považuji za jednoho z nejlepších Evropských režisérů současnosti. Z filmu přímo dýchá atmosféra poválečné Itálie a skoro až s takovým Felliniovským nádechem. Scénář a režie šlapou od začátku do konce jako hodinky, a herci hrají také výborně. Dalším obrovským kladem na tomhle filmu je jako obvykle vynikající hudba Ennia Morriconeho, který znovu stvořil geniální hudební motiv, který přesně do filmu zapadá. Bio Ráj je celkově výborný snímek, a to hlavně pro ty kteří mají opravdu rádi filmy. 90% ()
Skvelý Philippe Noiret, ale aj všetci ostatní herci. Geniálny hudobný doprovod zabezpečil Ennio Morricone. ()
Nejen kvalitou ale hlavně tématem povinná četba pro všechny uživatele csfd. Co může být lepší než se s láskou k filmu, dívat na film o lásce k filmu a jednom starému kinu? Základ příběhu tvoří vztah starého promítače a jeho nástupce, ale nějaká kinematografie na nás čeká na každém kroku a tvoří atmosféru, ze které vás nepustí až do závěrečných titulků. ()
Toto :) je tak překrásný film, že se vůbec nestydím za své slzy. Škoda psát, nejlepší je si udělat 2 hodiny času (a klidu) a nechat se unášet příběhem, který každého milovníka filmu musí vzít za to jeho srdce. K obsazení řeknu jen tolik - Salvatore Cascio byl vybrán geniálně, protože má charizma, které by mu závidět leckterý dospělý a hraje tak přirozeně, že to až není možné. Nevím proč, ale pří bourání bia jsem si vzpoměl na Leoneho. Možná to bylo i díky hudbě Mistra soundtracků. No myslím, že těch superlativů už bylo dost. Miluji Nuovo cinema Paradiso. ()
Celý film si říkám, že podobných filmů už jsem viděl nikolik (a povětšinou byly též italské), že Morricone je sice skvělý, ale často se opakuje, jak ty postavičky v italských filmech jsou si podobné. A stejně to Tornatorovi sežeru i s navijákem a k tomu si dám celý ročník časopisu Udice, protože ten "láskyplný" konec tomu dá tak snový nádech... Podle mne nejlepší film s Noiretem. Skvělá nostalgická atmosféra, krása starých filmů a obrazy sladké až medové. Jen ten představitel Tota ze současnosti mi nebyl moc sympatický a uprostřed mohlo být pár scén kračích... 90% ()
Tak už dlouho se mi nestalo, aby jsem JÁ u filmu brečel...teď ano...a to dost se přiznávám..Už dlouho se mi nestalo, aby se mi chtělo ve 20 minutě filmu na toaletu, ale prostě jsem byl natolik konsternován, že jsem to prostě musel udržet až do konce. Nejlepší film za poslední dlouhou dobu. Naprosto geniální hudba, která mě totálně odrovnávala a jemně poddaný děj, kde vidíme nejen malebné sicilské město a postupný vývoj kinematografie, ale...ale...prostě nemám slov. Kdyby byla možnost dát více hvězd, tak dám více... ()
Přízvisko drama/romantický mě poměrně dlouho od tohoto filmu odrazolvalo, ale udělal sem tůze moc dobře, že sem do toho šel. A když sem v úvodních titulkách spatřil jméno Ennio Morricone, tak ze mě veškerý obavy spadly. Úžasná hudba podkresluje celý film a velmi významným způsobem se podílí na celkové romantické atmosféře, která se musí líbit. Co mě ale na filmu bavilo nejvíc, tak byl malý Toto. Ten odvážnej a šikovnej prcek, mě rozveselil úplně v každý scéně kde se objevil. Ta jeho svižná a temperamentní italština je vskutku výborná. Škoda, že se film od druhé půlky vyvíjí tím "romantickým" směrem. Kdyby Toto zůstal malým chlapcem, tak by to byl sto pro plnej počet *. Je to velmi hluboký film o přátelství, neštastné lásce a o městečku s kinem, kde se zastavil čas. Zasmál sem se při tom hodněkrát, asi nejvíc při projekci v kině, kdy partička teenegerů sledovali lechtivé scénky a při tom tak jako zvláštně hejbali rukama od pasu dolů :o). No a na konci filmu ukápla slzička, krása... ()
Po zhlédnutí Nuovo cinema Paradiso si můžu oddechnout, že už mám odpověď, kdyby se mně někdo ptal na nějaký krásný a milý film. Předchozí odpověď by byla asi La vita e bella (jaká náhoda, opět Itálie), ale přeci jen ta válka dává filmu trochu jiný rozměr. A navíc tam chybí jedna podstatná složka, dorajskésféryfilmpovznášející hudba Ennia Morriconeho. ()
Pro mne film "numero uno". Viděl jsem ho již hoodně dávno a přesto na často něj myslím, neustále si v hlavě přehrávám některé pasáže filmu. Nedaří se mi to. Krásný melodramatický snímek s nádechem nostalgie a zdravého sentimentu. Exceluje P.Noiret. ()
Asi jsem barbar a veškerá ta "krása" mi unikala pryč. Názory typu ----> "kdo neviděl, neviděl nic" či "jedná se o klenot" nebo "kdo nedá 5*, není filmový fajnšmekr" , mi přijdou přehnané. Film se tváří být sentimentální, na což hodně lidí přistoupilo. Avšak pravda je trochu jinde. Přijde mi, že každý si vybral jen těch pár krásných scén, ale co ten zbytek. Všechno bylo jak vytrženo z kontextu. Nakousnutí dějových linií nebylo správně dotaženo a skákalo se od jednoho k druhému a zase zpět. Režisér si jen s diváky hrál a nevhodně soukal dojemné scény, tam kde se zrovna ocitnout neměly. Většina si určitě film spojila s poslední srdceryvnou scénou v kině a naladila se přesně tak, jak to pan režisér chtěl, na nostalgickou vlnu. Musím uznat, že ta scéna byla skvělá, ale když se ohlédneme v ději zpět, tak se již krásné pocity musí vytrácet. Klasickým trikem režisérů, kdy 90% krásy filmu se nacpe do posledních 10 minut, tady zřejmě obstál. Ovšem nerad bych jen kritizoval. Samozřejmě, že v mnoha ohledech se jedná o výtečnou podívanou, ale jako celek působí trochu kostrbatě....holt, asi jsem se na sladký bonbon nechytil, tak jako ostatní... ()
Možná je to na mně moc velká síla... do roka a do dne shlédnu znovu. ()
Krásný film s velkou hloubkou. ()
Reklama