Režie:
Antonio MargheritiKamera:
Fausto ZuccoliHudba:
Carlo SavinaHrají:
Eleonora Brown, Mark Damon, Michael Rennie, Malisa Longo, Silvia Dionisio, Luciano Pigozzi, Patrizia Valturri, Nando Angelini, Giovanni Di Benedetto (více)Obsahy(1)
Do dívčí školy sv. Hildy se sjíždějí učitelé. Na koleji tou dobou přetrvává pouze sedm žákyň, zbytek třídy užívá prázdnin. Spolu s vyučujícími je do ústavu přepravena záhadná truhla se zavražděnou ženou. A jak se brzy ukáže, nezůstane ani zdaleka u jediné oběti šíleného psychopata, který se plíží na zdejších pozemcích… (Blazena)
Recenze (17)
Konec šedesátek, takže film má dost odlišnou atmosféru než filmy vzniklé po Argentově zásadním zářezu, který spustil giallo lavinu trvající až do půlky 70. let. Už tu máme scény vražd a vraha v černých rukavicích, tentokrát se ale hlavně škrtí či topí. Škoda jen, že kdo je vrah, jsem poznal, sotva se ta postava objevila. Ne, že bych byl tak geniální, ale Margheriti nám k tomu dá tak jasný návod... No a zhruba v půlce mi došlo, proč vraždí. Doufal jsem, že od téhle poměrně jasné stopy režisér odvede pozornost a překvapí... ne. Stejně mi ale víc vadila rádoby vtipná postava jedné studentky. Jinak je to fajn, trochu humorné, trochu gotické, ale celkově příjemné giallo se sice většinově neznámým obsazením, ale to nevadí. A fajn mezičlánek mezi Bavou a Argentem. ()
Na začátku je vražda! Dívčí internátní škola je vděčným místem pro masového vraha, i když zdejší vrahovy pohnutky mají zcela jiný záměr. Od jedné vraždy je už jen krůček k dalším. Giallo. Černé rukavice...a jen škrcení, škoda. Dobře, dojde na srp, ale nic velkolepého divák nespatří. Snímek se totiž snaží sázet především na atmosféru, která je v některých scénách příjemně mysteriózní. Tak kupříkladu oblíbený sestup do sklepa... Hlavní postavou je poněkud lehkomyslná Lucille, která, když na to přijde, dokáže svým nezodpovědným chováním poslat kamarádku na smrt. Rozhodně zajímavou postavou je Jill s vykulenýma očima, takové třeštidlo, co si hraje na detektiva. Vraha jsem si tipoval poměrně brzy, byť jsem pak trochu kolísal. Výborná kamera, kompozice, barvy, kontrast a skvělá Saviniho hudba. Úvodní song Nightmare je pomalu jak z bondovky. Nevím, k jaké kopii je zdejší minutáž, já viděl s délkou 98 minut. 3,5* ()
Názov silne zavádza. Nie je to žiadne sexploitation, dokonca nahota tu takmer nie je. Je to celkom priamočiare ale priemerné giallo s vraždami nakrútenými v hororovom štýle (čo teda nie je úplne štandard v žánri) a s neskutočne hlúpym odhalením vraha. Ja teda nie som divák, ktorý by hádal, kto je vrah. Zväčša mi je to jedno. Ale priehľadnejší whodunit som jakživ nevidel. ()
Časné giallo vyznačující se opravdu krásnou kamerou, silnou vizuální stránkou, krásnými stylizovanými barvitými soubory, módním stylem a perfektní byl velmi rytmický hudební doprovod z pozních 60. et od Carla Savina (titulní píseň "Nightmare" à la James Bond). Znamenitý béčkař, ale jinak velmi podceňovaný režisér Margheriti (který má v polovině 60. let za sebou dva skvělé gothic horory s Barbarou Steele), se nechal inspirovat, jak už napsal uživatel giallo, v některých dřívějších filmech hlavně Bavou. Avšak sám tento film se svým tématem (exkluzivní internátní škola pro mladé dívky, nově příchozí mladý učitel a série nevysvětlitelných vražd) zcela jistě posloužil jako zdroj inspirace třeba k "What Have You Done to Solange"? Viz třeba první vraždu ve vaně...Teď mě napadá ještě jeden trochu podobný film, španělská pecka "Residencia, La", která je ještě o rok starší! Toto giallo je, jak už bylo napsáno, hodně krotké (obejde se zcela bez krve a všechny vraždy, některé hodně pitomé, tu proběhnou vesměs uškrcením), co bychom ale v roce '68 očekávali. S nahotou, sexem a nějakou špinavostí je to také na štíru, ale to by vůbec nevadilo. Byly tu některé chytré momenty, místy dobrá atmosféra spolu s takovou tou dětskou naivitou a zábavností, nakonec jsem vydržel až do konce a film si docela užil, a to i přes to, že totožnost vraha je všímavému divákovi známa už dávno předtím, než došlo na samotné poněkud průhledné finále. Rok '68, co se týká gialla žánru, byl docela hubený a toto, když už nic, tak šlo patrně o nejznámější film z této doby. Podobné filmy: "Blood and Black Lace", "What Have You Done to Solange?", "La, Residencia", "Suspiria", "Phenomena" atd. ()
Starší braček filmu La Residencia. Nebyť trocha znalým Gialla snímku by som považoval za priemernú.. možno ľahko podpriemernú, no na rok 1968 kedy tento žáner iba čakal na svoju kultovosť celkom dobré. Dosť ma zmietol názov filmu: Naked You Die. Myslel som že vždy keď sa nejaká mladá slečna vyzlečie vrah kožených čiernych rukaviciach v tom momente udrie. No nebolo to tak... a hoci sa slečny vyzliekali svoje telá kryli s neuveriteľnou presnosťou. Dokonca aj keď jedno s dievčat padlo mŕtve v tých pár stotinách sekundy sa stačilo zahaliť. Príbeh rozpráva klasickú giallo zápletku o vraždách v Dievčenskej škole, čo je zarážajúce je fakt že dievčat je asi toľko čo učiteľov, ako vždy na pomoc prichádza inšpektor... po čase vraždy pribúdajú a dej sa zamotáva. S tohoto filmu by som vyzdvihol najviac soundtrack... ústredný motív má doslova "gule" !! Dodáva filmu aké také napätie. Koniec samozrejme opäť ako inak prekvapil.. Nechcem spoilovať, ale tá učiteľka ms. Clay mala nenormálne hrubý hlas, no na transvestitu nevyzerala. Celí čas som rozmýšľal pre boha čo to je !!! ()
Galerie (12)
Photo © American International Pictures (AIP)
![Nude... si muore - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/165/259/165259762_32e2ec.jpg)
Zajímavosti (1)
- Neoprávněně opomíjený thriller, který v mnoha ohledech předběhl svým uzpůsobením moderní „italské slashery“, a to do té míry, že jej lze považovat za již plnokrevné giallo rozvádějící výrazové prostředky raných předchůdců, ať už vzpomeneme na La lama nel corpo (1966), Il dolce corpo di Deborah (1968) či Sei donne per l'assassino (1964) průkopníka Maria Bavy. A byl to právě Bava, který se na předprodukci filmu Nude... si muore podílel, navzdory tomu, že o míře jeho otisku lze kvůli brzkému opuštění výroby pouze spekulovat. Řadou motivů dá naopak tento thriller režiséra Antonia Margheritiho vzpomenout na pozdější výkladní skříň gialli filmů – možná až přespříliš skloňovaného – Daria Argenta, v čele se Suspirií (1977) či Phenomenou (1985). Záhy nadužívaným hororovým námětem z dívčího internátu thriller předstihnul i takové matadory, k jakým patřil Narciso Ibáñez Serrador (La Residencia, 1969). Od prvních minut snímek předjímá a zhušťuje dekorativní estetiku giallo éry 70. let do fetišistického diadému; od barevného bodového svícení utkvělého v lesku zrcadel přes šmíráckou kameru z pohledu první osoby, členitou architekturu až po groovy hudební skladby – mezi tím vším se plíží fantom v kožených rukavicích, jehož počínání dostředivě ohýbá vypravěčský sloh do té správně překombinované paranoie. (Blazena)
Reklama