Recenze (32)
To, že dávám jen 4* mi vlastně přijde dost drzé, přece jen je toto zpracování Hamleta na úplně jiné úrovni, než je jakékoli divadlo, které jsem kdy viděla naživo. Tu jednu hvězdičku ubírá zážitek z nepřekonatelného Frankensteina (ne, nevěřím, že někdy uvidím lepší hru, ať už živě, nebo přenos). Nutno vyzdvihnout scénu uzavírající první dějství - BOŽE, TY KONFETY - a nejlepší ztvárnění Ofélie, které jsem kdy viděla (tleskám). Hamlet je báječný a Benedict také (ačkoliv má láska k němu už pominula), ale 5* zkrátka dát nemohu. ()
Moje první návštěva National Theatre Live v kině. Cumberbatche mám dosti rád, ale musím uznat, že se mi začíná trochu přejídat. Jinak je - přestože viděno na plátně - scéna divadla obrovská, kostýmy bohaté a herecké výkony výborné. Škoda jen, že už jsem viděl Hamleta v tolika variacích, až jsem se trochu místy nudil. ()
Myslím, že pro divadelní představení není nic horšího než když na něj zapomenete v tu chvíli, kdy opustíte kinosál (divadlo). Může to být skvělé, může to být špatné, ale vůbec nejhorší je, když je to nijaké. A Hamlet v režii Lyndsey Turner přesně takový je - nijaký. Dekadentní scéna, které dominuje škála barev od modré k zelené s kulisami a narážkami, které odrážejí tu válečnou epochu, tu současnost, tu alžbětinské období, jak se to zrovna hodí, víceméně beze smyslu (že je hamlet postava z každé doby a v každé době se hraje víme i bez toho). Dekadentní snaha šokovat (tričko s Davidem Bowiem, frak s nápisem king, paroží na jídelním stole), humorně se vloudit (aktovka na zádech, vysoké dveře, minihrad) vyznívají jako módní výstřelky, které nejsou ani na okamžik začleněni do celku jako kompaktního díla. Jsou tam jen pro efekt, pro danou situaci, vlastně narušují a nedávají důvod proč, narážky a absurdní humor tříští původní dialogy, aby se k nim nešetrně vzápětí vrátili a potřeli tak všechno. Celou hru, jak její předlohu, tak vizi režisérky. Skákat od jednoho k druhému, nedá vyniknout modernímu zpracování ani síle původního příběhu. Dochází tak k roztříštěnosti. Z mého pohledu byly také vynechány verše, které jsou podle mého pro Hamleta stěžejní, které dokazují, že to není jen ironický hejsek a žvanil, ale domnívám se, že to vynechání je cílené na to, aby zde byl Hamlet postavou ještě rozporuplnější a tudíž (z pohledu režisérky) modernější. Ze hry tak není vůbec patrný Hamletův vztah k Ofélii, takže když se v závěru trpí pro lásku, uniká vám proč (tedy neuniká, protože to notoricky znáte, ale z hlediska téhle adaptace ano). Když už by hra ke konci měla gradovat, tak jen přihlížíte něčemu, co po třech hodinách snad nemůže být ani finále. Ona vůbec druhá půle je nějaký odskok na procházku nebo co. Cumberbatch je skvělý divadelní herec, jak jsme mohli vidět třeba ve Frankensteinovi, a jeho Hamlet je určitě skvělý, jen to vlastně není moc vidět. Vinou režie, výrazných kulis a megalomanské scény s barevnou estetičností a taky toho, jak řekl můj parťák na NT Live - Cumberbatch hraje s každým, kdo šel zrovna kolem, to to vystihuje asi nejvíc - taková road movie, kde Cumberbatch oběhne všechny postavy, s každou poklábosí, aby pak na konci zemřel. Bez čehokoliv co by ty scény nějak pojilo, divadelně, příběhově (týká se výběru replik a návaznosti), emočně. 50% ()
Můj život je vlastně strašně jednoduchej, protože jsem nikdy neviděla Hamleta v divadle, takže nemám s čím srovnávat a můžu to považovat za skvělou inscenaci. Mělo to krásnou scénu, kulisy, efekty, hudbu (!!) a božího Benedicta. Nechápu lidi, co tomu vyčítají modernost (od Shakespeara jsme se jako lidstvo trochu někam posunuli, tak proč to nereflektovat?!) a vtipy (na mě ty klasický tragédie stejně vždycky působily trochu komicky). Nesedly mi akorát dvě postavy - což je ale jistě jen můj problém. V prvním dějství mě iritovala Ofélie, asi si jí představuju jako víc křehkou mladou naivku. Ve druhé části ale hrála skvěle. Úplně mimo byl ještě hipsterský Horatio, ale jinak tři hodiny dokonalosti. ()
Benedict hrál skvěle, byl překrásný a k sežrání. Nehrál vznešeného, nepochopeného, osudem pronásledovaného introverta, ale pitomce a zbabělce, vlastně jenom ubohého trotla neschopného jakéhokoli jasného činu. Tátu mu zabili a on uměl jenom žvanit a předstírat bláznovství, šaškovat a fackovat se za to, že je k ničemu a ani zabít se nedokáže. Jak příznačné i pro dnešní dobu - je cosi hodně, ale hodně shnilého (nejen) ve státě Dánském... Takže jako diváka si mě ten charakter nezískal. Ale ani nikdo jiný, celá hra je plná pitomců a hlupáků, snad jedině Ofélie by měla bejt jiná, jenomže nebyla, na mladou naivku byla moc stará, pronášejíc temným altem repliky a plácajíc se životem jakoby bez vlastní vůle a vize - prostě taky shnilá a jediný, v čem měla nad Hamleten navrch, bylo, že ona se na rozdíl od něj zasebevraždit dokázala (to ostatně jde dánům dobře dodnes- aspon tem schopnějším:)) Hamletův vztah s Ofélií byl myslím záměrně potlačen, rozhodně nevím, kdo mohl Hamletoviu věřit jeho hysterickou reakci " JÁ jsem ji miloval!!", naopak jeho vztah s Horáciem byl poměrně slušně zdůrazněn a místama jsem si říkala, jestli si náhodou nedají vášnivý polibek. Napadlo mě, jestli režisérka není feministka, protože obě dámy byly takové neženské, podivně androgynní a jednoho z úředníků hrála žena (asi aby se splnila kvota na ženský nebo co) a ta měla celou dobu mužské oblečení a pokud mě pamět neklame, tak i jméno. Hodně se tam křičelo až řvalo (ano, je to divadlo, ale fakt jsem si připadala, že se mě snažej ukřičet:). Scéna byla myslím si hodně bohatá, masívní a propracovaná a kostýmy...mno ... prostě ubohost. Nepostřehla jsem ten umělecký záměr, asi to mělo bejt něco jako kontrast nebo co - text i herectví klasicky shakespearovský a vizuál jakýsi neurčitý, utahaný a celkem bizarní. Přišlo mi to rozhodně úplně samoúčelný bez hlubšího smyslu. Prostě jenom "aby to bylo jiný". Hudbu jsem ocenila, i když jí tam nebylo moc. Trochu jako z nějakýho sci-fi blockbusteru:)) S obsazením černocha jsem se psychicky smířila už dávno, takže jsem to ustála v klidu, ale jeho hlas mě celkem iritoval. Jediná silnější scéna, která mi hnula osrdím, byla scéna, kdy nový král a vrah dostane záchvat špatnýho svědomí a kajícnosti. Tam se mihlo cosi nehmatatelného a neviditelného, co mnou pohnulo, ale jinak nic. Takže za mě: rozhodně bych to chtěla mít v počítači, abych si z toho vystříhala kousky nebo gify s nádherným Benedictem, ale jako divadelní hru už to nikdy vidět nemusím. A na ten zaver, kdy Benedict utne potlesk a ma politickou agitku plnou sentimentalnich blabolu, ktera mi celyho Hamleta v tu ranu zabila, bych nejradeji zapomnela, ale nejak to nejde. ()
Reklama