Režie:
Luchino ViscontiKamera:
Giuseppe RotunnoHudba:
Nino RotaHrají:
Maria Schell, Marcello Mastroianni, Jean Marais, Corrado Pani, Clara Calamai, Giorgio Albertazzi, Mimmo Palmara, Marcella Rovena, Pietro Ceccarelli (více)Obsahy(1)
Filmový přepis Dostojevského novely Bílé noci od režiséra Luchina Viscontiho vypráví příběh snílka Maria (Marcello Mastroianni), nesmělého úředníčka. Mario se bláznivě zamiluje do dívky Natálie (Maria Schellová), která ale věří v návrat jiného muže. Otevírá se drama nenaplněné lásky za doprovodu romantické hudby Nina Rota a svitu měsíce. (Zrzunda)
(více)Videa (1)
Recenze (24)
Opět případ filmu, který bych nejspíš (i přes nádhernou kameru) shodil ze stolu, kdybych ho měl brát, jak byl nejspíš zamýšlen - tedy "lyrickou, poetickou, romantickou podívanou". Ty nánosy naivity, bezelstnosti a přímočarosti ale pro mě nabraly až parodickou hodnotu a coby komedie, a to myslím zcela neironicky, jsem se bavil víc než u některých filmů, které jsou jako komedie vnímány. Tohle čtení přitom nebrání vnímat pointu vlastně seriózně, jen k ní dojdeme po cestě, která je na své meta úrovni spíš k popukání než k zasnění. Myslím, že takhle vtipně by to nešlo natočit ani tehdy kdyby šlo o záměrnou komedii. ()
Predloha a jej ústredná os (verné čakanie na pravú lásku) zaváňa starinou romantizujúcich predstáv. Až do tej miery, že sa stáva neživotnou chimérou. Ktože by dnes čakal rok, a "nešuchél bys bokem", ako sa hovorí v našom kraji. Len trpáčka/trpák. Preto je len dobre, že režisér sa nedržal upäto predlohy. Oživil strnulú ruskú haraburdu a jej dej preniesol do súčasnosti. Do úlohy rivalov v láske obsadil mužov strednom veku, ktorí už v živote čo-to skúsili. Obaja zrazu v sebe objavia ťažkého romantika, čo samo osebe pôsobí srandovne. Mastroiani sa, podobne ako ťažkopádny Marais, vyhráža dievčine svojho srdca ročným celibátom, ona sa až zadúša, že rok ubehol: a v posteli nič s nikým. Rokenrolová tanečná zábava je skvostná (možno prvý dance battle vo filme), divák sa dočká epizód s motorkárskymi delikventmi, s prostitútkou, patriacou k početnej komunite chudákov, bývajúcich pod mostami, ktorí narušia romantickú chvíľku na člne. Finále pôsobí zaujímavo. Akoby sa emócie prostý Marais, odetý v dlhom plášti a veľkých rukaviciach, chystal svoju životnú lásku odviesť skôr do nejakej tmavej prázdnej uličky, ako do vysneného lôžka lásky. ()
Třebaže Visconti film přemisťuje do Itálie jeho časů (s mírným poukazem na sociální pozadí, kde se nezapře režisérův politický názor), zůstává film nejen hudbou Nina Roty tak ponořen v ruské romantizující tradici (tu naruší jen rock´n´rollová taneční vložka, do níž Mastroianni už tehdy vložil sebeparodický vtip). ()
Dramatická romanca od Dostojevského s filmárskym rukopisom Viscontiho. Ten si síce neodpustil ľavicové zmýšľanie scénou bezdomovcov pod mostom, ale to ozaj nie je najpodstatnejšie. Tým je zobrazenie nenaplnenej lásky nesmelého romantika k mladej žene, ktorá sa bezhlavo zamilovala do iného. Zvláštny ľúbostný trojuholník sa zavŕši počas bielej noci ( zasnežené ulice ). Príjemný film ide svojim tempom, hudba je kúzelná, herecké výkony trošku patetické a exteriéry mestečka vkusne dotvárajú prežívané pocity hlavných protagonistov. ()
Viac takýchto udalostí na plátne a menej v živote. To si prajem do Nového roku. Možno to znie divne, vzhľadom na to, kedy bol tento film natočený. Ale čo na tom? City sa predsa nemenia, a vzťahy tiež v podstate nie, tak nech nám pripomína radšej umenie, že aj ten biely sneh, ktorý padá na čiernu zem sa časom roztopí. Jediné, čo ma delí od najvyššieho hodnotenia, je výkon Marie Schell. Tá dala tuším nový rozmer slovu zaslepenosť. Nepríčetné pohľady a úsmevy, sprevádzajúce behanie od steny k stene, a od náručia k náručiu, to by bolo podľa mňa príliš aj na divadelné herectvo... ()
Galerie (15)
Photo © 42. Letní filmová škola 2016
![Natálie - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/895/160895579_8a972e.jpg)
Zajímavosti (2)
- Originální název filmu je odvozen od ročního období známého jako „Bílé noci“, kdy v severním Rusku, včetně oblasti Petrohradu, zapadá slunce po 22. hodině. Fjodor Michajlovič Dostojevskij, autor předlohy, na Bílé noci odkazuje i v románu „Idiot“ ve druhé části, kdy kníže Myškin odjíždí na Hippolitovu daču. (classic)
- Příběh napsal Fjodor Michaljovič Dostojevskij mezi zářím a listopadem 1848, kdy se účastnil literárního a filozofického kroužku Nikolaje a Alexeje Beketovových a později kroužku Michaila Petraševského. Povídka byla poprvé publikována 31. října 1848 v časopise „Otečestvennyje zapiski“ č. 12 s věnováním Alekseji Nikolajeviči Pleščejevovi. (classic)
Reklama