Režie:
František VláčilKamera:
František UldrichHudba:
Zdeněk LiškaHrají:
Petr Čepek, Emma Černá, Jan Vostrčil, Jana Krupičková, Pavel Landovský, Lubomír Tlalka, Miloš Willig, Karel Hábl, Zdeněk Mátl, Alžběta Frejková, Josef Němeček (více)Obsahy(1)
Petr Čepek v příběhu z doby, která nepřála ani lásce, ani soucitu. Do severomoravského pohraničí těsně po druhé světové válce přijíždí příslušník zahraničního odboje Viktor Chotovický. Ve zchátralém sídle, jehož správou byl pověřen, se setká s dcerou majitele továrny, Němkou Adelheid Heidenmannovou, která zde čeká na odsun. Rozporuplná doba však nepřeje ani jejich lásce, ani soucitu...
První barevný film režiséra Františka Vláčila podle stejnojmenné novely Vladimíra Körnera je hlubokou sondou do vztahu mezi mužem a ženou, kteří nejsou schopni komunikovat, domluvit se. Příběh sám i režisérova virtuozita, založená na vytříbeném výtvarném vidění, řadí tento snímek k tomu nejlepšímu, co bylo o poválečné době natočeno. Vrcholné herecké výkony předvedli Petr Čepek a Emma Černá v hlavních rolích.
(Česká televize)
Recenze (248)
Znaje Markétu Lazarovou a Údolí včel mi německé jméno v titulu filmu evokovalo další historický epos sahající kamsi do dvanáctého či třináctého století. O to větší bylo mé překvapení, že se jedná o film z konce druhé světové války. A nutno dodat, že se jedná o opravdu mistrné zachycení problematiky poválečné české msty na německém obyvatelstvu Československa - jinak se to totiž při sledování filmu opravdu nazvat nedá. A je vcelku jedno, zda dojdeme k závěru, že šlo o mstu ospravedlnitelnou, nebo nikoliv. Pořádně depresivní je to ale ve vztahu ke všem - nejen k německé menšině či z Anglie se vracejícímu důstojníkovi RAF, ale i k českému obyvatelstvu okolo. A na závěr trocha historicistního fatalismu: vezmeme-li to kolem a kolem, tak pokud jsme se v roce 1945 ocitli v takto depresivním stavu, z nějž následně vytěžila vzestup komunistická strana, jež za čtyřicet let vlády nebyla schopna tuto depresi odstranit, jen prohloubit, tak se nelze divit, že jsme dneska tam, kde jsme... ()
Nádhera. Jedním slovem - "nádhera" - krásný mladý Petr Čepek byl v tom filmu doslova archetypem muže (tričko s nápisem LT. Chotovický, řetízek, krásný člověk, muž...a Adelheid, dcera SSáka, který "čeká v Olmütz na provaz" Nádherné prostředí vily Heidemannových, pak hodně hustý závěr..a to všechno k tomu......výběr herců úžasný, Adelheid jsem věřila každý nenávistný pohled...já si myslím, že ho celou dobu tak strašně nenáviděla, že jí byl ukradený. Šla za svým cílem, když to nevyšlo s "padlým" bratrem, už to dál nešlo a chtěla Viktora zabít. Snad, možná, ho někdy, jednou, pár hodin, vteřin, milovala....jinak to byla poslušná německá dcera. Krásný a mistrovský film. Nádhera. ()
Kus vynikající filmové práce. Vláčil, Petr Čepek... Škoda, že před tolika lety... Lze něco tak dokonalého natočit dnes, aby film přežil v záplavách prostoduché komerce, kterou si většina národa tak oblíbila? A především. To tak stále aktuální TÉMA: snad tehdy logická odplata (za válečné excesy), ústící do vyhnání našich spoluobčanů, bez ohledu na jejich konkrétní, jednotlivou vinu/nevinu, se stejně obrátila proti nám. V ekonomické zaostalosti a hlavně rozkladu hodnot, malosti, zamindrákovanosti - zkrátka v mizerném mentálním stavu velké části české společnosti. ()
Obsadenie bezchybné, po pozretí som si prečítala aj knihu, nakoľko som sa snažila presnejšie pochopiť zmýšľanie postáv, čo prostredníctvom filmu nie je úplne možné a v závere je zle rozumieť ten preklad. Nedalo by sa hovoriť o láske, skôr o bolesti, osamelosti a hre osudu. Pred-záver je urobený vo filme dokonca zaujímavejšie, ale inak mu trocha škodí, že sa drží knižky aj v takých tých nudných, zdĺhavejších detailoch typu "kráčala po schodoch, svetlo dopadalo tak a tak" a veľmi sa to tiahlo, takže som sa občas pomerne dosť vrtela na stoličke. Neviem či to dokážem pozerať viac krát, z takýchto filmov zostáva ťažko na duši. Inak nezabudnuteľné, ale aj tak akosi neviem dať viac ako priemer. ()
Tak smutná i tak krásná... ()
Vzhledem k tomu, že je film natočen podle stejnojmenné novely, čekala jsem další poválečnou variaci na téma zakázané lásky. Zde se podle mě spíš jednalo o koexistování obyčejných lidí a zoufalou snahu nebýt sám. Bohužel na můj vkus se děj až moc vlekl a postrádal dynamiku. Nejsem fanouškem pomalých filmů. Také bych ocenila titulky u německých pasáží, protože jsem nebyla vždy schopna rozklíčovat, co se děje. Byla jsem vlastně nedobrovolně vtažena do jejich reality dorozumívání, v tomto případě spíš nerozumění. Musím ale uznat, že strohost a komornost scén a dialogů dodaly autentickou mrazivou náladu situace. Za to samozřejmě vděčíme i dechberoucí práci protagonistů hlavních postav s mimikou a schopností vynést emoce na povrch a jakýmsi způsobem komunikovat bez užití slov. Navíc černobílý konec byl efektivním završením filmu, jakoby bývalý voják ztratil zbytek barev života, protože zůstává sám. ()
Co asi může vzniknout spojením komunistickýho prostředí a tématu odsunu Němců? Správně, tendenční a totálně nudná blbost, která nedává ani jeden podnět k přemýšlení. Vláčila považuju za avokádo českýho filmu, všemi milovanej, přeceňovanej, ale ve skutečnosti úplně bez chuti. Tu hodinu a půl času mi už nikdo nevrátí. ()
Reklama