Obsahy(1)
Otto von Stierlitz je hlavní hrdina ruské románové série Juliana Semjonova Sedmnáct zastavení jara. První kniha vyšla v roce 1970), a stejnojmenný televizní seriál, byl natočen v roce 1973. SS-Standartenführer Otto von Stierlitz byl ve skutečnosti plukovník Maxim Isajev, tajný agent KGB, který před infiltrováním SS Sicherheitsdienst operoval v Paříži a v Šanghaji. Podobně jako v románech Iana Fleminga o Jamesi Bondovi byly knihy inspirovány skutečnými událostmi. Stierlitz v nich například potlačil fiktivní Churchillův plán uzavřít mír s nacistickým Německem a zaútočit na Sovětský svaz. Také po svém návratu do Ruska byl Stierlitz/Isajev zatčen sympatizanty Beriji a před gulagem jej zachránila Stalinova smrt. Protože knihy poskytovaly poměrně přesný náhled na KGB a její operační metody, vyskytly se spekulace, že Semjonov sám byl agentem KGB. Dílo poprvé publikováno v době, kdy se sovětský režim pokoušel obnovit reputaci KGB, která značně utrpěla rolí vykonavatele Stalinových excesů. Má se za to, že popularita Stierlitze vnímání KGB v Rusku pomohla. Stierlitz/Isajev byl považován za ideálního agenta. Narodil se ve středu Rusi a byl to renesanční člověk, schopný dokončit všechny mise, ale současně znalý i kultury a umění. Mluvil všemi evropskými jazyky vyjma irštiny a albánštiny. Nedával přednost násilí – má se za to, že ve své padesátileté kariéře agenta zabil pouze jednou. Podobně jako James Bond měl svůj oblíbený nápoj, kterým byl koňak. Jezdil automobilem značky Horch a na rozdíl od svého západního protějšku neměl slabost pro ženy. Na svých cestách Evropou se Stierlitzovi stýskalo po rodném Rusku a často snil o návratu. Vypravěčem v ruské verzi TV seriálu "Sedmnáct zastavení jara" byl herec Kopeljan. Jeho úkolem bylo divákům se sníženou chápavostí objasňovat Stierlitzovy hluboké psychologické úvahy a vychytralé intriky. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (72)
Tohle je velmi inteligentní seriál s výbornými hereckými výkony a skvělým dabingem!!! ()
Na tu dobu perfektně zpracovaný seriál byl jeden z prvních, které mě opravdu nadchly. Velmi přesvědčivý Vjačeslav Tichonov v hlavní roli. I když vyloženě neinklinuji k Sovětské kinematografii, tento snímek si u mě zaslouží absolutorium. ()
Skvělý seriál, který dal vzniknout mnoha skvělým vtipům: Hitler sedí u šéfa gestapa Müllera v kanceláři, když v tom vejde Stierlitz, beze slova otevře sejf, vyndá tajné dokumenty, vyfotí si je, vrátí je zase zpátky a v klidu odejde. Šokovaný Hitler se obrátí na Müllera: "Jak to, že jste toho muže okamžitě nezadržel a neobvinil ze špionáže?!" Müller jen rezignovaně mávne rukou: "To nemá smysl, můj vůdče, on se z toho stejně vždycky nějak vykroutí.." ()
Ve své době to mohla být bomba, zejména v normalizační české televizi. Podobně o tom hovoří i moji rodiče a vzpomínají na seriál jako jeden z velmi pozitivních zážitků. Tichonov byl pro ženy hrdinou a idolem. Dneska je ale doba už trochu jiná a i když se stále jedná o kvalitní film, je na něm hodně vidět právě to stáří. ()
Toto přirovnávat k dablououseven může pouze naprostý idiot ()
"Stierlitzovi se sevřelo srdce, zjistil, že kněz vůbec neumí jezdit na lyžích....." Nevím proč, ale tahle vypravěčova věta mi utkvěla v paměti....sovětského Bonda Stierlitze jsem prožíval spolu s ostatními ()
Opravdu super seriál. Nic jiného nelze dodat. ()
Vau! Nemůžu uvěřit, že tohle natočili rusové v 73. Nikde žádná propaganda ani antipropaganda. Postavy němců mají zajímavé názory. (místo jen neustálého zvedání ruky) Třeba jeden generál si myslel, že se americká armáda utopí v technologii že si myslej že stačí vše jen vybombardovat a tím je hotovo.On se domníval, že za chvíli budou mít zbraně s nimiž se bojuje jen na velkou vzdálenost. A tím prohrajou všechny bitvy. :) A vůbec zajímavými momenty se to jen hemží. Paráda, tleskám, smekám. ()
Zavzpomínal jsem na léta dávno minulá a pustil si z DVD seriál, který jsem před třiceti lety doslova hltal. Co se změnilo? Z černobílého snímku se stal barevný, z klasického formátu se stal širokoúhlý a to mé nadšení nějak vyprchalo. Nechci mu upírat jisté kvality, ale doba prostě pokročila a dneska se už točí jinak. ()
Vynikají seriál s charismatickým Tichonovem a podmanivou znělkou. ()
V hlubokém socialismu 70tých let bylo Sedmnáct zastavení jara téměř zjevením. Pořádný špionážní film tu chyběl a nutno poznamenat, že ten který se zde najednou objevil nebyl obsahově ani formálně vůbec špatný. Člověk si musí odmyslet ideologicky vynucené "černobílé" vidění dějin - černobílost snímku naopak vůbec nevadí naopak podtrhuje atmosféru a vzbuzuje dojem téměř dokumentární výpovědi o válečných událostech. Bez ohledu na některé historické nesrovnalosti (Dullesovo jednání s Wolfem v Bernu bylo o něčem jiném a nebylo oficiálním jednáním posvěceným Himlerem) jedná se o chytrou, poutavou a napínavou podívanou s hezky vykreslenými postavami (interpretovanými opravdu dobrými herci - zejména Tichonov v roli Sterlitze a Tabakov v Roli Schellenberga vytvořili postavy z masa a kostí). Chytře napsaný scénář pracuje s retrospektívou, a s chronologickými posuny deje, aniž by to tvůrci dávali moc na odiv, s do sebe zapadajícími vedlejšími motivy který pořád obratně balancuje mezi dokumentární realitou a vymyšleným příběhem neustále drží napětí, situace vykresluje skrze dobře uchopené postavy, nepřehání to s ideologickými ani psychologickými motivacemi. Historie vyprávěná přes lidské osudy a situace se vyplatila- s postavami seriálu je možné se identifikovat a jít s nimi celým dějem. Úsporná téměř televizní kamera a nevtíravě, ale precizne koncipovaná kompozice obrazu vytváří podmanivou atmosféru, která se nerozbije v průběhu celých 12 dílů. Jistou poetiku filmu dodává i výborná hudba a texty úvodní a závěrečné písně (zhudebněné básně Rožděstvenského). Seriál opravdu stojí za zhlédnutí a lze mu odpustit dobu ve které vznikal i ideologii které se podřizuje. ()
Nebudu zdržovat a unavovat čtenáře : vrcholné žánrové dílo s ohledem na původ seriálu a charakteristické znaky uměleckých vyjadřovacích prostředků (Sovětský svaz) - záměrná pomalost či zdlouhavost scén, dlouhé záběry na detaily herců, dokonalé herecké výkony v psychologicky mistrně propracovaných rolích, výtvarná stránka především berlínských stranických interiérů a uniformy - ach bože ty uniformy - je nutno je hodnotit jako dalšího herce na place - hrají svou vlastní hru ve prospěch celku. A nemluvě o hudbě, rusové zkrátka umějí, když chtějí (a je jim to umožněno!). Pochopitelně předloha (scénář) je jako vždy to gróóó´, střih a režie slouží svému dobrému účelu. Abych dodržel své předsevzetí z úvodu - na závěr lahůdka pro všechny, kteří se učí (dovolte mi, jako hereckému pedagogovi...) jak hrát a vyjadřovat se pouze očima - scéna ve třetím díle v kavárně: sovětským velením inscenované setkání Stierlitze s jeho manželkou po deseti letech odloučení s ohledem na fakt, že žádný případný nechtěný pozorovatel nesmí poznat vzájemnou vazbu a dále pak nezanedbatelný psychologický aspekt u obou protagonistů, zda a kdy bude ještě možné něco takového. Příjemný divácký zážitek ! ()
Reklama