VOD (2)
Obsahy(1)
V roce 1944 je s blížícím se koncem války v Japonsku poručík Onoda poslaný na ostrov na Filipínách s rozkazem nikdy se nevzdávat. Skupina vojáků, které vzal s sebou, po příchodu umírá, a protože sám netuší, že jeho země kapitulovala, pokračuje ve válce přízraků, dokud jej skutečnost nedostihne, tedy dalších třicet roků neboli deset tisíc nocí... Arthura Harariho inspirovala k filmovému zpracování příběhu Onody autobiografická předloha a specifická povaha hlavní postavy. (Film Europe)
(více)Videa (1)
Recenze (25)
Stopáž tohoto snímku by mohla na neznalého diváka působit poněkud přebujele, ale vzhledem k tomu, že film popisuje třicet let partyzánské činnosti japonské armády na ostrově Lubang, není to žádná hrůza. Když jsem před mnoha lety četl knihu Onodových válečných pamětí ("Moje třicetiletá válka") nevěřil jsem vlastním očím, ale snímek mě tak nemohl zaskočit nepřipraveného. Tvůrci s tématem naložili velmi slušně, přestože neodolali a tu a tam zbytečně dramatizovali (proč připsali do děje postavu Iniez, to jsem fakt nepochopil- kvóty?); oba představitelé Hiró Onody ale působili naprosto věrnou podobou s originálem, a i když se místy odehrávalo pramálo toho, co by jen trochu zavánělo akcí, ani na chvíli jsem se nenudil. Užíval jsem si příběh houževnatosti, smyslu pro povinnost a kvalitního výcviku, který vás naučí, že nelze věřit lživé nepřátelské propagandě. Já tedy Onodův přístup obdivuji, i když to asi Filipínci, trpící jeho záškodnickou činností, viděli a vidí jinak. / Poučení: Když už dál nemůžeš, zatni zuby a vytrvej. 5*- ()
Tenhle fascinující příběh jsem sice povrchně znal už dávno (první české vydání knížky vyšlo dokonce už v roce 1984, jak vidím), ale podrobnosti jsem se dozvěděl teprve teď. Pokud tedy scénárista příliš nepřibarvoval, nevylepšoval, nevynechával... A o to právě jde. Pokud/dokud si nepřečtu autobiografickou Onodovu knihu, nemůžu film hodnotit z hlediska jeho věrnosti realitě. A o tu mi jde u filmů ''podle skutečných událostí'' nejvíc. Podle toho, jak v něm byl Onoda vykreslený, mi příliš sympatický nebyl, žádný velký soucit jsem s ním neměl a ani pochopení pro něj. Omezené fanatiky bez vlastního mozku, nepřístupné objektivním a logickým argumentům, nesnáším. Ale na skutečných fotkách vypadá mnohem sympatičtěji, hlavně ve spokojeném stáří. Takže zatím dám provizorně "pouze" čtyři a zajdu asi po čase zase do knihovny. // No a podle některých zdejších komentářů od kolegů, kteří knihu četli, je mi už teď jasné, že moje hodnocení zvyšovat určitě nebudu. ()
Toto mi fakt nesadlo: vydrzali sme to dobru hodinu, ale nemalo to ani hlavu ani patu; japonske "kokoniny", aby som to vyjadril slusne slovami mojej manzelky 😁; akoze kukat na ryzove polia a potom na mocariny a potom na komare - a potom pocuvat, ako sa v "tajnej skole" ucia rakosnici tajne pesnicky na tajne misie, s tajnym nasadenim a este tajnejsim koncom, ako je kazdy serzant sam sebe a dobrych tajnych vojakov je malo a preto su tajne akcie take tajne.. No hrozne utrpenie, viac-menej pre rakosnicke gusto; po hodine dokonca vystrelili asi 3x z pusky a dokonca si jeden tajny musel tajne zabalit svoj tajny prst do tajneho facu. Ja chapem, ze existuju aj vacsie hovadziny na CSFD ako tento preslap, ale fakt nemozem inak, pre mna cisty odpad; ale pisem to malymi pismenami, nie velkymi, lebo su rozne stupne odpadovosti a toto je proste len nenormalna zlatanina, kde som napriek vsetkym protiargumentom typu - ved to uz mame doma, ved iny film uz teraz nerozpozerame, ved sa to uz vlecie hodinu a urcite sa to uz vylepsi etc. - to proste uz zastavil a zmazal a ideme si citat Slovenske hrady a zamky. Manzelka skontatovala, ze chvala Bohu, strata casu a ja sa pridavam. ()
Už som niekedy dávno počul, že v sedemdesiatich (!) rokoch minulého storočia našli niekde v Ázii japonského vojaka, ktorý ešte stále bojoval (aktívne či pasívne) v dávno skončenej ll.svetovej vojne. Vtedy som sa asi nad tým chytal za hlavu. Teraz tu máme tento príbeh krásne na farebno. Šialené a fascinujúce. ()
Neuveritelné dobrodružstvo vojakov,ktorí zostali vo vojne aj 30 rokov po kapitulácii Japonska.Onoda v sebe spája hned niekolko silných tém,najmä tému opustenia vojakov vyslaných mimo súostrovia,najmä v Filipinach.Onoda je nejednoznačný hlavný hrdina,je tvrdohlavý,odmieta možnosť porážky,je chladný a krutý voči filipinskym rolníkom,udržiava však aj pamiatku na svojích padlých bojovníkov.Film šikovne necháva na divákovi aby si našiel možné dôvody jeho správania.Film Onoda ponorí diváka do džungle ,kde sa ukrýva hrstka vojakov,uväzni ích v jej samote. ()
Galerie (22)
Zajímavosti (3)
- Během doby, kdy se skrývala v džungli, Onodova skupina zabila celkem asi třicet Filipínců, policistů i civilistů. Vzhledem k okolnostem mu ale prezident Ferdinand Marcos udělil milost. (Duoscop)
- Filmovalo sa na viacerých miestach v Kambodži. (MikaelSVK)
- Hiró Onoda byl zpravodajský důstojník japonské císařské armády z období 2. světové války, který se skrýval ve filipínské džungli a kapituloval až v roce 1974. Je tak druhým nejdéle se skrývajícím japonským vojákem (o půl roku déle se skrýval vojín Teruo Nakamura). (Duoscop)
Reklama