Režie:
Sergiu NicolaescuHudba:
Tiberiu OlahObsahy(1)
Film podáva obraz ľudského správania sa vo vyhrotených situáciách. V období 2. svetovej vojny v malej dedinke dôjde k usmrteniu nemeckého dôstojníka. Veliteľ nemeckej posádky vydá pokyn, že do rána chce mať vraha, inak bude pykať celá dedina. Dedinská vrchnosť sa rozhodla obetovať miestneho blázna Ipu, ktorý sa s vidinou pekného pohrebu a hrobu nechá presvedčiť. Situácia sa však nakoniec vyvinie úplne nečakaným smerom. (Volodimir2)
(více)Recenze (12)
Další z filmů od rumunského mistra historických velkofilmů Sergia Nicolaescu. Je zajímavé, že ihned po natočení Poslední křížové výpravy, která ho proslavila v zahraničí, se věnuje snímku, jenž pochází úplně z jiného žánru než z jakého byli diváci od něj dosud zvyklí. Co však zůstává stejné je scénář. Ten i pro tento film napsal jeho dvorní scénárista Titus Popovici. Příběh vypráví o malé vesničce za 2. světové války, ve které je zavražděn německý voják. Neví se, kdo tento čin vykonal, je však nutné někoho potrestat. Pokud se nikdo nenajde, budou ztrestáni všichni. Po této úvodní zápletce jsem očekával, že narace bude pokračovat v přímém hledání vraha a následném vydání němcům, což se tak úplně neděje. Sice vidíme místního blázna Ipa, který má být obětován za všechny, ale sledujeme spíše jeho a malého kluka, který se s ním přátelí. V závěrečné části se ale zase děj přikloní k hlavní linii a my můžeme pozorovat morální problémy o tom, zda je správné právě onoho Ipa odsoudit k smrti. Velmi pozoruhodný snímek, který se dotýká tématu odpovědnosti a viny člověka. ()
"A tak jsem je všechny odsoudil k smrti" nezní tak jasně a zároveň primitivně jako "Ipova smrt". A tento film také není jasný ani primitivní. Přitom se samozřejmě nebudeme bavit o tom, kdo je idiot a kdo není, ani o tom, kdo je na pět minut slavný a kdo na celý život nula. Mluvme o tom, jak se rutinnímu režisérovi, Sergiu Nicolaescuovi, podařilo vytvořit a popsat zcela specifický příběh, kterému nic nechybí (snad je tam i něco navíc, co by tam být nemuselo). Film má několik katarzí, ta téměř závěrečná, když Todor "pochoduje" s medailí na prsou vstříc svému životnímu triumfu, je velkolepá.. Překvapuje mě a těší, že film je i na csfd řádně ceněn a hodnocen. ()
"Ipova smrt" ukazuje sílu rumunského filmu, který rozhodně není bezzubý a rozhodně existuje. Ano, je to politické téma, ale je to i téma lidské a je podáno zajímavým, někdy až abstraktním způsobem, který ale dělá ten správný dojem. To nejsou jen prázdné scény. Mě tenhle příběh o tom, co je nejlepší pro všechny, dostal. ()
Toľko dobrých dobrodružných či dramatických snímkov natočil Nicolescu, že jeho meno beriem ako pojem, ale tento film ma trochu sklamal. Zjednodušený príbeh s čiernobielymi postavami, ktorý aj spracovaním akoby bol natočený tak narýchlo. Pellea v hlavnej roli nie je tak skvelý ako napr. vo filme Odvážni sa nevzdávajú, ale svoje si zastane. Horšie je to s ďalšími hercami, vratane chlapca. Sám režisér si zahral charizmatického esesáka, ale pre príbeh nijak výrazného. Postavy behajú od jedného extrému k druhému a z toho nemastného-neslaného príbehu ma vytrhol iba skvelý a nečakaný záver, a len vďaka ňemu nejdem v hodnotení nižšie. ()
(KB - R) Sergiu Nicolaescu, rumunský Otakar Vávra. Co si člověk vybaví, když se řekne jeho jméno? Žánrové, divácky velmi vstřícné filmy, u kterých ve výsledku ani už nesejde na tom, jestli máme na mysli „historické“ epiky (DÁKOVÉ, POSLEDNÍ KŘÍŽOVÁ VÝPRAVA I A II) či vděčné kriminálky (KOMISAŘ OBVIŇUJE, S ČISTÝMA RUKAMA) a komedie (Kdo je miliardář?). IPOVA SMRT z počátku sedmdesátých let tak mezi jmenovanými tituly působí jako... no, jako kdyby byl režisér dokumentů o kytičkách pověřen režií velkorozpočtových propagandistických epik._____ Klubový film IPOVA SMR vyniká odklonem od klasického vyprávění k tomu uměleckému, ve kterém se inscenačně velmi zdařile mísí dětsky ne-neviné představy se skutečností, kdy se divák má klást otázky, čemu věřit, co z prezentovaného se „doopravdy“ stalo, nakolik jsou předkládané obrazy či zvuky spolehlivé. Prolínání různých rovin („skutečné“, „snové“) je velmi opojné, ale bohužel platí jenom pro první dvě třetiny (necelou hodinu), než do představ – hry na válku – vpadne skutečnost, která s sebou přináší řadu etických a morálních dilemat. Závěrečná půlhodina ale není ani tak filmařsky zdařilá, ani myšlenkově podnětná, protože se spíše mluví... a film ztrácí víru v diváka a divák zase zájem o film. ()
Galerie (107)
Zajímavosti (1)
- V niekoľkých neskorších rozhovoroch režisér uviedol, že autorom scenára je vlastne on sám. Zvládol to počas sedemdňového pobytu v Mníchove. Priznal taktiež, že v mnohom sa nechal inšpirovať vlastnými vojnovými zážitkami z doby dospievania. Počas samotného nakrúcania tak veľa improvizoval a množstvo nápadov vznikalo priamo na scéne alebo po ceste do lokácie. (classic)
Reklama