Režie:
Philipp StölzlKamera:
Thomas W. KiennastHudba:
Ingo Ludwig FrenzelHrají:
Oliver Masucci, Albrecht Schuch, Birgit Minichmayr, Samuel Finzi, Rolf Lassgård, Luisa-Céline Gaffron, Andreas Lust, Lukas Miko, Johannes Zeiler (více)Obsahy(1)
Filmová adaptace románu Stefana Zweiga se odehrává v roce 1938, krátce před druhou světovou válkou, kdy vojska wehrmachtu vpadnou do Rakouska. Advokát Josef Bartok a jeho žena Anna se snaží uprchnout do Spojených států. Než se jim to však podaří, Josefa zatkne gestapo. Když odmítne spolupracovat a prozradit jakékoli informace o záležitostech šlechty a duchovenstva, je umístěn do samovazby. Jediný předmět, který se mu tam podaří propašovat, je šachová knížka. Během několika následujících měsíců se naučí všechny šachové strategie a hraje imaginární partie, ve kterých v hlavě pohybuje černými a bílými figurkami. Tato rozpolcenost nakonec vede k rozpadu jeho ega i osobnosti a prohrané hry v něm probudí touhu po pomstě. (HBO Max)
(více)Videa (1)
Recenze (24)
Výkon Olivera Masucciho bol bravúrny a nedivil by som sa, ak by som ho od teraz videl častejšie. Ale je to práve tá Zweigova predloha, na ktorej sa dá scenáristicky a následne herecky pekne vyšantiť, čo som videl už na našej Kráľovskej hre s Hubom a Dančiakom. Táto Šachová novela je uchopená trochu inak, ale jedná sa o ten istý príbeh, aj keď neviem, ktorý z tých dvoch je vernejší knihe (nečítal som ju). Hlavná postava je na začiatku hrdý a vyrovnaný človek, ktorý po uväznení v luxusnom hoteli postupne prichádza o duševné zdravie a o dôstojnosť. Vďaka nemu, ale aj ďalším hercom som veril každej scéne, ktorá sa tu odohrala. Fakt dobré. 72%. ()
Zweig si příliš hleděl dokonalosti, jak v životopisech, tak novelách či povídkách. Prozkoumat vztah mezi jeho životopisy a povídkami by asi bylo záslužné. Snad jí i dosáhl, přestože dokonalost sama není tvůrčí podmínkou. Domnívám se, že o podobnou dokonalost usiluje i Philipp Stölzl ve svém zpracování Zweigovy Královské hry (přejmenování na Šachovou novelu tomu nenasvědčuje). Zda jí dosáhl či nikoli, si asi musí přebrat každý sám. Nechci zde probírat či porovnávat různá zpracování, ale přesto mě jen příměr zajímá: Tulák po hvězdách Jacka Londona. Tedy téma kontrolované opuštění trudné existence a návrat do ní. V něm se Zweig dostal mnohem dál: žádná jiná (skutečná či pomyslná) existence není bez vlivu na bytí v tomto světě. ()
Jak moc dokáže člověka zničit, když mu například vezmete knihu, která byla zprvu dokonce jim nechtěná. Ale bez ni jakoby byl jeho dřívější život úplně pryč, jakoby to bylo to poslední, co jej alespoň vzdáleně něčím připomíná. Vyjma jedné scény bez fyzického týrání a přesto, nebo spíše právě proto tak silné. Stále se opakující dny, nevědomost a samota. "Erich", nebo Böhm jsou potom svým způsobem krátkým vykoupením ze stereotypu. U prvního jmenovaného jsem každou jeho návštěvu čekal, jestli promluví více, než má povoleno. I díky jeho pohledu mi přijde opuštění hotelu doktorem Bartokem jako vůbec nejsilnější scéna. Navíc ten kontrast s krátkou exkurzí do jeho života před tím vším... Naprostá destrukce osobnosti a samozřejmě šachy, prakticky veškeré partie výborně natočené, včetně těch hotelových. Ta na lodi vůbec nejlepší a to i přesto, že se ze všech démonů mohlo lehce ubrat. Oliver Masucci výborný, zase bych mohl vzpomenout na rozdíl jeho doktora Bartoka. 80% ()
Vzhledem k tomu, že česká adaptace s Munzarem v hlavní roli byla zločinem proti Zweigově předloze, zaslouží tato německo-rakouská verze absolutorium, protože takhle je v knize opravdu psáno. Já osobně ještě přemýšlel, jestli se hlavní hrdina (v knize) zbláznil přímo z té Pennsylvánské samovazby v kombinaci se zvuky mučení ostatních vězňů, nebo až tím, když do svého rozklíženého duševního zdraví "pustil" tu šachovou knihu. ()
Viděl jsem už asi 3 starší adaptace Zweigovy Šachové novely včetně Radokova televizního experimentu, přičemž u mě dlouhodobě vítězí Královská hra s pány Munzarem a Hrušínským – díky strhujícím hereckým výkonům, díky Hubačovu scénáři se silnými myšlenkami a také díky ryze komornímu pojetí, které se k děsivým prožitkům hlavní postavy vrací jenom vyprávěním slovy a dokáže být přesto hluboce působivé, až mrazivé. I to vystavění děje do pouhé hodiny, rámované prvním a druhým šachovým zápasem, se mi zamlouvalo víc. Na nové výpravné zpracování z Německa jsem se celkem těšil, zároveň jsem však byl do jisté míry skeptický, už jen vzhledem k dvounásobné stopáži. Ačkoliv si řada zdánlivě výplňových scén z první půlhodiny nakonec později obhájila svoje opodstatnění, přeci jenom ten úderný příběh pro mě začal až okamžikem zatčení, resp. následného umístnění doktora Bártoka do prázdné cely a skutečně silné emoce se u mě dostavily (i vzhledem k způsobu vyprávění příběhu ve dvou časových linkách) až od momentu první šachové partie. Ten příběh z Zweigova pera je pro mě ale stále fascinující, skoro v každém zpracování, tentokrát s moderními filmovými prostředky a musím uznat, že to explicitní znázornění destrukce osobnosti včetně propuklých běsů a pozdějších přeludů bylo rovněž strhující. Snad jen ve scéně velkého vítězství se na můj vkus tvůrci příliš utopili v tom návalu střihů a prolínání natolik, až se jeho síla v posledních minutách začala mírně vytrácet a následné ukončení mi připadalo (obzvlášť ve srovnání s Královskou hrou 1980) trochu nevýrazné. Možná je méně někdy skutečně ve výsledku více, zvláště pokud jde o vyprávění příběhu již v jádru tak silného. Filmařsky jde ale určitě o výbornou záležitost a těšilo mě, když režisér dokázal těch pár naturalistických scén vyvážit i poetickými záběry na plavící se loď po širém moři. [75%] ()
Galerie (21)
Zajímavosti (1)
- Filmovanie snímky prebiehalo v Berlíne, Mníchove a Viedni. (MikaelSVK)
Reklama