Režie:
Zbyněk BrynychScénář:
Jan ProcházkaKamera:
Jan KališHudba:
Jiří SternwaldHrají:
Valentina Thielová, Miroslav Macháček, Jiří Adamíra, Josef Vinklář, Jiří Holý, Jaroslav Raušer, Josef Bláha, Ilja Prachař, Vladimír Stach, Rudolf Jelínek (více)Obsahy(1)
I v "osvícených" 60. letech si filmaři rádi hráli na špiony. V mondénním prostředí přepychového karlovarského hotelu se tak odehraje stejně mondénní šaráda, v níž několik zahraničních agentů projeví zájem o věhlasného rakouského vědce, objevitele umělých bílkovin. Ohrožený muž naštěstí ani nepostřehne, jaké sítě se kolem něho smotávaly, jeho ochranou byla totiž pověřena záhadná madam Elizabeth, mezi agenty proslulá jako 006, ve skutečnosti pracující pro Státní bezpečnost... Jako parodie by možná film uspěl, jenže vážně míněný sotva někoho přesvědčí - a nic na tom nemění ani scenáristická účast renomovaného Jana Procházky. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (27)
Snad jsem to dobře pochopil: s přiměřenou mírou nadsázky se tu řeší, jak se v Karlových Varech střetávají agenti celého světa. Někteří leccos tuší, ale vše zastřešuje naše kriminálka, která ví všechno. Zejména Josef Vinklář s plnovousem, nebo generál Josef Bláha jsou tu úžasní. Mix jazyků je výborný a všichni znějí věrohodně, bez českého přízvuku. Nevím, proč mezi herci nefiguruje Bohuš Záhorský, který tu má roztomilou roli hledače povzbuzujícího pramene. A nakonec bych rád zmínil, že mě dost zarazilo, když jedna postava vysvětluje, že za 40 let bude na světě 6 miliard lidí a Indie bude mít miliardu. Říká, že je to matematika. Pak dodává, že následně se počet lidí zdvojnásobí za 20 let... Potom nevěřte vědeckým předpovědím. ()
(Ne)vtipná parodie na špionážní filmy, která chtěla být kriminálním dramatem aneb Kdo neviděl, neuvěří. 1) Karlovy Vary jako rejdiště agentů zpravodajských služeb působí světácky stejně jako hotel Pupp (tehdy Moskva). Mluví se zde anglicky, francouzsky, německy, rusky a výjimečně i česky. Důvěrně známí herci jsou nadabování, ale i tak jejich dialogy vypadají, jakoby je psali frekventanti jazykových kursů pro začátečníky. 2) 36letý Josef Vinklář - francouzský agent Carter s licousy vypadl z nějakého arabského komiksu. To takový 42letý sovětský generál Josef Bláha je jinší kafe. Z povzdálí všechno řídí československá rozvědka a šarmantní vedoucí pohraničníků, 44letý Josef Větrovec mluvící několika jazyky, je taková pěkná tečka za tím naším případem. ()
V 60. letech se Karlovy Vary hemžili agenty cizích zemí, kteří se mezi sebou prali a přetahovali o zahraniční vědce.... V některých českých filmech, kde se mluví hodně cizími jazyky se jazyková bariéra, řeší tak, že herci prostě mluví česky a bere se to tak, že mluví cizím jazykem. Pravda, není to věrohodné. Ale raději bych to skousnul, než aby mi čeští herci mluvili v 80 procentech filmu jiným hlasem německy, anglicky a francouzsky a já kvůli svojí neznalosti rozumněl polovině kvůli chybějícím titulkům. Že by byl náš národ v 60. letech tak jazykově vzdělaný? ...Film je hodně nadhodnocený. ()
Eurospy úplně nepatří k mým oblíbeným a vyhledávaným žánrům, jenže Zbyněk Brynych mě dostal svým Smykem (1960), tak jsem po letech šel i do reprízy Transit Carlsbad – československého filmu, který mi utkvěl v paměti jako ten, v němž se takřka neustále mluví cizími jazyky. Oproti původním dojmům mi dnes snímek sedl mnohem více. Brynych má možná rozporuplnou tvorbu, ale cením si na něm často originální přístup k filmovému stylu a způsobu vyprávění, i snahu otevřít tehdy u nás netradiční témata i žánry. Jeho hledání nových cest se mi zamlouvá... Ve Smyku mě nadchl, když propojil formálně neotřelý špionážní thriller s psychologickým dramatem. U Transit Carlsbad jsem zas měl dojem, jakobych sledoval snad nejpoetičtější špionážní film své doby. Hodně má na tom podíl hudba režisérova dvorního skladatele Jiřího Sternwalda, která spolu s mnoha záběry v lázeňském prostředí Karlových Varů dotváří neobyčejnou atmosféru, vystihující kouzlo svého místa. Černobílou kameru má Brynych opět úžasnou, dále i s mnoha detaily na zpocené obličeje v napětí, a v celkovém stylu s nádechem šarmu a původu i jazyku hlavních postav je vidět, že se mu zalíbily francouzské kriminálky... Ten film nestojí na nadupaném napětí, oproti Smyku nepřichází ani s hlubšími myšlenkami, ale v ryze pocitové rovině jsem si ho značně užil coby stylovou jízdu, během níž se režisér hraje s žánrem, stylem, detaily, jemnou parodií i divákem, využívá k tomu skvělé herce v čele s (francouzsky mluvícími) Josefem Vinklářem a Jiřím Adamírou... a točí si uprostřed šedesátkové svobody další svůj film, celkem lhostejně k tomu, že ho spolu se snahou skloubit styl československých a francouzských kriminálek ocení zpětně hrstka fajnšmekrů. Mně se dost trefil do noty, ačkoliv majstrštykem pro mě zůstává Smyk. [75%] ()
Pošetile naivní pohled do zákulisí špionážních her, ale tvůrci to dozajista nemohli zamýšlet jinak než jako grotesku... Nelze však opomenout skvělou hudbu Jiřího Sternwalda, ta zasluhuje absolutorium. Mimochodem, pokud byste měli pocit, že je vám určitý hudební motiv jaksi povědomý, pak vězte, že o deset let později jej Jiří Sternwald použil v pohádce Honza málem králem v písni Svítí, svítí slunce nad hlavou... ()
Galerie (1)
Zajímavosti (2)
- Filmovanie prebiehalo v Karlových Varoch a Chebu. (dyfur)
Reklama