Režie:
Carl Theodor DreyerKamera:
Henning BendtsenHudba:
Jørgen JersildHrají:
Nina Pens Rode, Bendt Rothe, Baard Owe, Axel Strøbye, Ebbe Rode, Lars Knutzon, Vera Gebuhr, Karl Gustav Ahlefeldt, Edouard Mielche, Valsø Holm (více)Obsahy(1)
Snímek je adaptací divadelní hry švédského dramatika Hjalmara Soderberga z roku 1906. Gertrud je erotickou idealistkou, kterou milují tři muži - její manžel, jeden básník a mladý hudebník. Ale žádný z nich neklade pro sebe lásku k ní na první místo. (Hans.)
Recenze (11)
Komorní drama z počátku dvacátého století. Život Gertrudy je (ať to zní jakkoliv romanticky a vágně) neustálým hledání lásky. Latinské "amor omnia" (láska je vše) je úryvkem z básně, kterou napsala jako šestnáctiletá, jejím epitafem i jejím životním krédem. Žádný z mužů (ministr, oficiální básník, klavírista) ji nedokázal učinit šťastnou, hledání bylo neúspěšné... I přes velmi pomalé tempo a neskrývanou divadelnost (málo interiérů, minimální dekorace, téěř žádné exteriéry) je Gertruda fascinujícím psychologicým dramatem. ()
"A woman's love and a man's work are mortal enemies." Dráma zaradená do zoznamu 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete, ktorá je tou svojou prehnane teatrálnou štylizáciou pre mňa veľmi ťažko stráviteľná. Je to všetko hnané do takých extrémov (strašne škrobené prejavy, až protivne pomalý spôsob reči), až začínam uvažovať, či to náhodou nemá byť nejaká paródia na Bergmana. Postavy majú takmer stále kamenné tváre, sú ako také bábky, prázdne, bez života. Najmä hlavná hrdinka Gertrud pôsobí ako zombie a príliš veľké sympatie nevzbudzuje. Jej predstavy o láske sú totiž veľmi špecifické (a až nerealisticky náročné) a ak nie sú splnené bezvýhradne, taký vzťah jednoducho neakceptuje. Jedným z mála plusov je z môjho pohľadu pekná čiernobiela kamera (s výnimkou tých hrozne preexponovaných flashbackov). "The man I'm with must be completely mine. I must come before everything. I don't want to be an occasional plaything." ()
„Žádný muž, který se stane velkým, nechápe lásku. Shlíží na ní a pohrdá jí.“ Dreyerův poslední film je o dost koukatelnější a civilnější než předchozí Slovo, paradoxně ale ztrácí něco na své zajímavosti. Vypráví o Gertrudě, bývalé umělkyni, která přerušila svoji kariéru kvůli sňatku s vlivným politikem. Manželství ale není příliš harmonické a chybí v něm city. Gertruda se proto rozhodne manžela opustit, ale ani v dalších vztazích nenalezne to, co hledá… Je to sice obligátní, ale Gertruda si (tak jako většina lidí, zvláště tedy žen) jen přeje být milována. Potřebuje někoho, pro koho by byla na prvním místě, ale její partneři před ní vždy upřednostňovali práci. Nejsem si úplně jistá, čím to bylo, ale postava Gertrudy mi nebyla sympatická. Její představitelka Nina Pens Rode byla velmi přesvědčivá, problém byl spíš v samotném charakteru hrdinky. To spolu s faktem, že film byl ve své podstatě jen o ní, také vysvětluje mé nižší hodnocení. Gertruda se po celý film tváří jako svatá Dala. Je hrozně pasivní a sobecká (v tom mi trochu připomněla Werthera), navíc své vztahy vzdává a zatracuje při prvním náznaku problému a vůbec nebojuje. Film se vyznačuje (pro Dreyera typickými) klidnými, divadelními dialogy, obdivuhodnou prací se světlem a citlivou kamerou. 101. ze 1001 ()
Tohle opět není film pro mě. Ty dlouhé záběry jsou tak moc statické, že ty herecké výkony to nemohou zachránit. Dějově ten snímek sice není úplně nulový, ale nemá k takovému výsledku zrovna moc daleko. Divadelní film s minimem kulis, který se snaží ukázat, že režisérský záměr z toho udělá skutečné umění. ()
Pokud bych nějaký film označil nálepkou "pro náročného diváka", pak rozhodně tento. Podívejte se na plakát a vidíte 90% obrazové stránky Gertrudy. Jen si představte že obě postavy, muž i žena, šeptají v této pozici dvě hodiny o tom, jak se milovali a proč už se teď nemilují a jestli se někdy zase budou milovat a podobně. Přesto, že mě atmosféra filmu (hlavně kvůli chování hlavní hrdinky - nechápu jak se do ní mohlo zamilovat tolik mužů, když POŘÁD jen blbě čumí kamsi do dáli) značně iritovala, nemůžu upřít, že na tom bylo i něco působivého. Jako když vám někdo vypráví historku ze svého života tak dlouho, že už ani nevíte, jestli se máte smát nebo brečet nebo co. A pak zjistíte, že ta historka vlastně není tak špatná ani nudná. Důkaz: spal jsem na ten den málo, a přesto mi za celé dvě hodiny ani jednou nepadla hlava únavou. Gertruda - příběh jedné ženy mezi třemi muži, minulým, současným a (možná) budoucím. Když se to bere takto a ne jako dvouhodinové plácání jedné divné ženské a tří divných chlapů, může to diváka i v dnešní době oslovit a být to pro něj v jistém slova smyslu napínavé. ()
Galerie (3)
Photo © Festival International du Film de La Rochelle
![Gertruda - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/163/129/163129336_abf9e8.jpg)
Zajímavosti (2)
- Autor divadelní předlohy Hjalmar Soderberg se při tvorbě inspiroval ženou, s níž prožil bouřlivý milostný vztah. (Hans.)
- Ačkoliv má film téměř dvě hodiny, skládá se z necelých 90 záběrů a obsahuje jen jednu exteriérovou scénu. (ČSFD)
Reklama