Režie:
Peter BebjakKamera:
Martin ŽiaranHudba:
Juraj DobrakovHrají:
Martin Finger, Ondřej Sokol, Kryštof Bartoš, Vasil Fridrich, Robert Mikluš, Patricie Pagáčová, Kateřina Marešová, Jan Kolařík, Igor Orozovič, Matouš Ruml (více)VOD (1)
Epizody(6)
-
Poprava bodyguarda (E01)
-
Král diskoték (E02)
-
Kleopatra (E03)
-
Přehrada (E04)
-
Sudy (E05)
-
Přiznání (E06)
Obsahy(1)
Šestidílná minisérie od tvůrců Případů 1. oddělení popisující vyšetřování klíčových případů první poloviny devadesátých let. Na několika dobových případech ukazuje atmosféru doby, kdy kriminalita vyskočila do nečekaných výšin a kdy se rozhodovalo o tom, jestli policie najde a ustojí svoji roli. V „devadesátkách“ přináší svoboda pro všechny strmý nárůst kriminality. Policie nemá metodu, čas ani prostředky, jak tomu čelit. Zdá se, že velcí i malí grázlové budou mít definitivně navrch. Na pražské 1. oddělení nastupuje mladý vyšetřovatel Tomáš Kozák. Zkušený operativec Václav Plíšek novému kolegovi nevěří. Bezprecedentnímu přísunu vražd ale musí čelit společně. (Česká televize)
(více)Recenze (309)
Narozdil od případů 1. oddělení tu není formát jeden díl = jeden případ. Což je škoda, místy se to úplně zbytečně táhne (třeba půlka dílu je jen o otvírání sudu) nebo odbočuje k nijak dál nerozpracovaným osobám a kauzám (Jonák, Mrázek, Rusové). Určitě je tu hezky zachycená část atmosféry tě doby, aranžemi, kostýmy, hudbou. I herci mi celkem sedli. Upřímně nemyslím, že by Orlické vraždy byly to nejzajímavější, co se v té době stalo, ani že by bylo na to potřeba tolik času (Svoboda to v Sametových vrazích zvládl ve dvou hodinách a myslím i líp). Možná to chtělo jet ty díly delší, třeba po 90 minutách, dát vždy jeden hlavní případ a do toho pár delších, které by se tam zjevovaly průběžně. Jako celek je to myslím na tvorbu ČT nadprůměrné, takže 3 hvězdičky ode mne. Ale ten hype a tuny článků, to je myslím velmi velmi přehnané a nezasloužené. Ale možná je to tím, že část lidi v tom má nostalgii a část těch mladších na to kouká že zájmu, jak to tehdy vypadalo. ()
No, bylo to dobré, i když, kdyby to někdo jen sestříhal z dobovejch záběrů a z toho by udělal třeba celovečerní dokument, tak by to bylo mnohem lepší. Na každym dílu byl právě nejlepší ten asi minutovej úvodní sestřih s velmi vhodným hudebním doprovodem. To se povedlo víc než pak ten samotný hlavní děj, který byl sice ok, ale už to bylo jen jako. ()
Devadesátky byly mým mládím, ale že by tenhle seriál záměrně hrál na strunu nostalgie? Ale kdeže. Před časem jsem viděl polské Psy, a rovnou je třeba říct, že naši severští sousedé se zřejmě brodili v ještě mnohem hlubších sračkách, byť i ta naše mafiánská sebranka z bývalých veksláků stála za to. Díkybohu se po letech onanie na veřejnosti stáhli pod stoly všemožných volených zástupců a jako jejich rozkuřovači jsou jen tu a tam vytaženi jako ďasové z jinak neviditelných, ale stále existujících hlubin. Jako prequel vynikajícího 1. oddělení je pak tenhle seriál ještě ošlehanější v civilním, a to až polodokumentárním, pojetí, což pravda zejména obvyklým drama hltajícím divákům nemusí úplně sednout, stejně jako perfekcionistický, a díky tomu pomalý, tah na branku. Nicméně poslední díl zvedá laťku možná ještě výš než 1. oddělení, všechno si sedne a zapadne přesně tam, kam má. Jeden z těch seriálů, kde po zhlédnutí nelze než zvolat: Já chci ještě. ()
(komentář vznikl v době jedné série) ,,Milí případní čtenáři zastupující českou televize pro komunikaci s obecenstvem. Jsem rád, že jste zjistili, že kriminálky lze točit i bez případného dokreslování atmosféry komediálním žánrem (a že i tak to budou fanoušci milovat)...'' epický český seriál, díky kterému jsem zase začal věřit v českou kinematografii v žánru krimi! ,,...dále bych vám rád poradil, aby jste točili i další krimiseriály podle skutečných událostí. Kritici poté nebudou schopni pomlouvat dějové linie či postavy, jelikož když se budete plně držet skutečných událostí, děj i postavy budou tak dokonalé, že jim nepůjde nic vytknout...'' herci hráli naprosto epesně, věřil jsem jim to, a jsou zkrátka skvěle zvolení ,,...rád bych vám popřál mnoho zdarů do budoucnosti (a jelikož neznám devadésátá léta a nevím co se v nich stalo, tak i přes to doufám, že bude druhá série).'' kamera, hudba, střih, herci... vše perfektní! rozhodně velice poučné a zkrátka skvělé. nemám tomu téměř co vytknout 9,5/10 ,,P.S. seriály a filmy typu, že vám z nich bude šoufl můžete točit častěji:)'' --- o devadesátých letech vím nyní mimo jiné teď už i to, že v nich chci i přes jejich minusy žít (hlavně kvůli pořádnejm autům a muzice) ()
Kriminálních seriálů u nás vzniklo za posledních let opravdu mnoho, při vybírání těch nejlepších by poté určitě došlo na Případy 1. oddělení. Seriál inspirovaný skutečnými případy pražského policejního oddělení vražd se dočkal dvou velmi povedených řad, na který by v brzké době měla navázat závěrečná třetí řada. Za Případy 1. oddělení poté stojí Josef Mareš, skutečný policejní vyšetřoval, ze kterého se stal scenárista. Seriál Devadesátky poté nejen opět pochází ze scénáře i zkušenosti Josefa Mareše, ale slouží jako prequel k právě Případům 1. oddělení. Devadesátky poté ovšem nejsou jen retro kriminálkou, ale zároveň výpovědí o době po sametové revoluci a nástupu demokracie. A kvalitami tento seriál skutečně solidně navazuje na Případy 1. oddělení. Na rozdíl od Případů 1. oddělení Devadesátky na rozsahu šesti epizodách vypraví v podstatě jeden velký příběh, kdy jsou klíčové případy navzájem propojené. Devadesátky poté zaujmou především parádní retro atmosférou (výpravou i dobově výraznými kostýmy), ale především i funkční atmosférou, která funguje i v případě, že člověk tak nějak ví pozadí o Ivanu Jonákovi, Františku Mrázkovi nebo Orlických vrazích. A devadesátky u nás skutečně působí jako doba, která sice otevřela spousty možností, zároveň ovšem i nová dveře nebezpečenství. Tvůrčí přístup se přitom dokáže odlišit od Případů 1. oddělení, kdy je zkušená režiséra Petera Bebjaka (jenž má zkušenosti právě i s pár díly Případů 1. oddělení) ku prospěchu věci. Známé postavy z Případů 1. oddělení jsou pochopitelně mladší a hrání jiní herci, z jejich podání ovšem není cítit vyložené imitování. V tomto ohledu zaujme především víceméně neznámý Kryštof Bartoš, který v seriálu ztvárnil postavu Tomáše Kozáka v případech 1. oddělení ztvárněnou Ondřejem Vetchým. Bartoš roli pojmul zcela po svém a dokáže prodat zelenáče, který se teprve musí seznámit s pravidly hry. A že se charakterově chová jinak než Vetchého Kozák z Případů 1. oddělení? Lidé se věkem a zkušenostmi mění. A ani fakt, že Martin Finger je v roli Václava Plíška zhruba o hlavu menší než Bohuslav Polívka v té samé roli v Případech 1. oddělení samotný zážitek sám neshazuje. Krom Bartošova Kozáka má poté nejzajímavější dějový arch rozhodně František Tůma v podání Ondřeje Sokola. Právě jeho role v jisté rovině koketuje s korupcí, kdy se Sokolův Tůma rázem jeví jako nejkomplexnější postava seriálu, která též dokáže v jisté formě vypovídat o době Devadesátek, kdy i jistým policistům hrozil i tak trochu omylem přechod na druhou stranu, ze které bylo následně obtížné se dostat. Jen je škoda, že se tato linka ve finále nedočká takové dohry, která se dala očekávat a skončí víceméně bezpečně, přesto je rozuzlení uspokojivé. A ponechává i případně zajímavá otevřená vrátka do budoucnosti. Za zmínku poté rozhodně stojí i ztvárnění reálných postav, které patří mezi nejvýraznější kriminální jména 90. let u nás. Vynikající Michal Novotný jako Ivan Jonák, Albert Čuba jako František Mrázek, Igor Ozorovič jako Karel Kopáč či Matouš Ruml v roli Ludvíka Černého, jehož podání se i na mnohem menším prostoru zcela vyrovná ztvárnění Jana Dolanského té samé role ve filmu Sametoví vrazi. A za zmínku stojí rozhodně i takový Bořek Slezáček jako arménský mafián Alexej. Všichni tito herci dokážou, že není malých rolí, ale pouze malých herců. A těch je v Devadesátkách po čertu málo. V průběhu to skutečně celé dokáže působit neskutečně autenticky, využití archivních autentických záběrů má též svůj efekt a pak jen stačí čekat. Devadesátky mají možná problém v slabším rozjezdu, postupně ovšem gradují a skutečně utváří celistvý napínavý kriminální případ, která má opět štěstí právě v tom, že se jí ujal člověk, který to vše rád zažil. A i když se občas objeví hlasy, které vyloženou autenticitu a věrnost shazují (pochopitelně především Jiří Kajínek), po všech těch lokálních kriminálek, které hraničí s přitažením vlasy jsou ovšem Devadesátky prostě svěžím větrem. Mareš navíc není jen zkušený scenárista, ale také dobrý scenárista, který se dokáže postarat o solidní dialogy, bravurní vyprávění a skutečně bravurní atmosféru. Kamera navíc v jistých momentech působí skoro až dokumentárním dojmem, což jen podtrhuje onu autenticitu a dohromady Devadesátky opravdu tvoří zajímavý ucelený šestidílný příběh, který je nejen kriminálkou, ale i výpovědí o jedné době a vyrovnávání se se změnami. Tenhle seriál skutečně patří mezi ty nejlepší, které u nás za poslední roky vznikli a Případy 1. oddělení se tak dočkali solidního nástupce. Těžko poté říct, zda se po vzoru Případů 1. oddělení počítá s nějakým navázáním a zda by vůbec zbytek devadesátek mohl pokrýt nějakou 2. sérii, minimálně případ Jiřího Kajínka v podání Lukáše Pavláska by ovšem mohl být zajímavý. A Kajínkovo brblání by rázem mohlo být o poznání výživnější.... () (méně) (více)
Galerie (132)
Zajímavosti (101)
- Škoda Forman, kterou používají kriminalisté Tůma (Ondřej Sokol) a Plíšek (Martin Finger), má poznávací značku AKD 03-60. Tato série se ale přidělovala až v roce 1999. (Martin_L)
- Když je na konci epizody jasné, že na Ivana Jonáka (Michal Novotný) spadla klec, začne hrát skladba „Sen“ od Lucie, která pochází z alba „Černý kočky mokrý žáby“, které bylo vydáno v září 1994, tedy ve stejný rok i měsíc, co byl Ivan Jonák zatčen. (Šéfik)
- Hlídkové policejní vozy mají běžné poznávací značky, kterými ale začaly být postupně označovány až od roku 1995. Děj epizody se však odehrává mezi listopadem 1993 a dubnem 1994. V té době měly všechny hlídkové vozy značku s písmenem „B“ a pěti číslicemi. (Martin_L)
Reklama