Scénář:
Einošin ItóKamera:
Kacufumi SatóHudba:
Jutaka JamadaHrají:
Takahiro Sakurai, Nacuki Hanae, Kacujuki Koniši, Júki Fudžiwara, Fujuka Óura, Tóru Ókawa, Anri Kacu, Šintaró Asanuma, Júja Učida, Kóiči Sakaguči (více)Série(2) / Epizody(24)
Obsahy(1)
V Tokiu se dějí zvláštní vraždy. Díky důkazům na místě činu policie dospěje k závěru, že za útoky stojí ghúlové. Kamarádi z vysoké školy Kaneki a Hide přijdou s myšlenkou, že ghúlové se mohou převlékat za lidi, a proto je ještě nikdy neviděli. Jenže netuší, že jejich teorie by se mohla stát skutečností, když je jeden z nich napaden. (mikki089)
(více)Videa (4)
Recenze (8)
Tokyo Ghoul bylo vždy kontroverzní anime, protože kdo četl mangu, tak tvrdil, že se anime nedá sledovat, přišel často od těchto lidí hate na 2. sérii a další lidé to už hejtili jen protože to hejtil někdo jiný. Tokyo Ghoul to neměl jednoduché v těchto 2 sériích a to i kvůli tomu, že se snažil tehdy podat temnější drama míchaný s akcí, který ne vždy v té době fungoval. Co se tomuhle anime prostě nedá upřít, tak je fantastická hudba a atmosféra. Dokážu si představit, že kdyby na tomhle projektu padlo trochu více práce, kvalita mohla být diametrálně jinde. Anime tahají dolů ale některé nudné epizody nebo některé nesmyslné detaily, které spíše kazí zážitek. Osobně mi ale 1. i 2. série přišly super hlavně skrz právě tu atmosféru, hudbu a některé postavy, které měly vážně bohatou osobnost (u některých to naopak zas tak bohaté nebylo). Obecně bych dal těmto 2 sériím 7/10, protože mi to tak sedí v konstrastu s tím, co v tomto žánru existuje a co TG nabízí. ()
Tokyo Ghoul není seriál, který by mi předvedl velký a vychytralý příběh, ale dokáže pobavit pořádnou akcí. První řada mi nabídla docela slušný opening, docela zajímavou hlavní postavu a celkově i zbytek týmu a jejich přátelské/rodinné pouto. Když došlo na akci, tak ta byla neskutečná a když do toho hrála hudba od Jutaki Jamadiho, tak to byl ten správný randál, Auferstehung je tak úžasná skladba! Finální bitva byla top a vývoj postavy byl neskutečný, jenomže poté přišla druhá řada. Druhá řada mi nabídla velice špatný opening, který mi přišel tuplem mimo, protože i když se jednalo o přímé pokračování finále, tak proč se tam najednou objevilo X nových postav, které neznám? Buď se nic nekonalo nebo se jednal o chaos, ale epizoda (終雨) byla opravdu bombastická. Další seriál s podtitulem Re asi vynechám, abych si to více nezhoršil. Mé hodnocení: 7/10 ()
Rozjezd byl docela dobrý, pomalý, ale dobrý. Bohužel mám pocit, že s druhou sérií to šlo celé do kytek. Mám z toho prostě pocit, že tam toho strašně moc chybělo, většina věcí co se tam děje a to zejména ve druhé sérii není nijak vysvětlena. Nemám nejmenší tušení proč napadli tu věznici, netuším kdo byl ten borec, se kterým Kaneki ve věznici bojoval, proč s ním bojoval a proč už pak o něm nepadla ani zmínka ??? A naprosto stejný pocit jsem měl vlastně ze všeho co se tam odehrálo nic nebylo opodstatněné a všechny dějové linky byly neuzavřené. Prostě se tam objevovali postavy, které se zdáli, že by mohly být podstatné aby jsem je po jednom díle už neviděl. Jako ano, animace byla pěkná, ale třeba s těmi souboji si mohli taky trochu víc vyhrát. No a konec o tom ani nemluvím, taky otevřené a pro mě naprosto nepochopené, tak jako motivace všech postav. Když to shrnu, tak pěkný průměr. 5/10 ()
Asi před měsícem si ke mně ve 4 hodiny ráno na hlavním nádraží v Praze přisedl jeden týpek. Půjčil si ode mě mobil, napsal kámošovi do messengeru ať ho vyzvedne v Brodě na zastávce a počal mi popisovat svůj dojemný životní příběh. Jak se po nešťastně zdařilé kopulaci rozhodl stát na dva roky italským dělníkem, vydělal 80 tisíc euro a teď se po třech dnech nepřetržitého vysílení vrací postarat o svou vyvolenou a onoho neplánovaného potomka. Nastoupili jsme společně do vlaku směr Pardubice a po lehce vyhrocené debatě o vlivu media access control na nespolupracující družice, přeci jenom rozjíždíme Google. Při následném rozhovoru o předmětu přehrávání na mém Lenovo tab 10 však o mém společníku vyplula na povrch znepokojivá věc. Nikdy by mě nenapadlo, že ten možná trochu umazaný, potrhaný, lehce páchnoucí, ale jistě slušně vypadající člověk s takřka průměrnou výslovností je ve skutečnosti weeb. Po dvou dílech Tokyo Ghoul mi je to však jasné, stejně jako mi je jasné, že i já to budu muset dokoukat. Když bych to tedy popsal takovým jump cutem ve stylu Snatch, ještě před Kolínem jsem přijmul blahopřání k narozeninám, odmítl štědrou nabídku finanční kompenzace za mou společnost a poskytnutí tabletu, rozloučil se stiskem ruky, dorazil domů, druhý den ráno otevřel notebook a teď o 50 epizod později píšu tuto recenzi. Jaký to teda bylo? Chápu, že to by mělo být primárně předmětem recenze a já zatím zvládl jen spláchnout půl minuty irelevantním otvírákem, ale popravdě bych se spíš potřeboval zeptat: „Jako je i manga tak kokotsky překombinovaná, nebo ten kdo dělal anime četl jen každej druhej díl?“ Pamatuji si, jak jsem jako malej skládal takový ty dětský puzzle a za boha mi to nešlo složit, než mi došlo, že mi asi pes, nebo sestra sežrali pár dílků. Nějak tak se cítíte, když koukáte na Tokyo Ghoul. Jasně vidíte, kde každá linka začala, potažmo i kde její jakýsi nicotný zbytek pokračuje, ale zkompletovat to nejde. Scénárista Vám tu nic usnadňovat nehodlá. Právě naopak místo každé očekávané odpovědi přichází dvě nové otázky. Nová mechanika, dějová linka, hlavní záporák, nebo třeba tajná organizace přichází úderem blesku a ty staré mizí se stejnou jistotou, s jakou pohltí lavina přes příliš sebevědomého snowbordistu. Když jsem se fantasy z centra Japonska vydal ohodnotit, korunu mému zmatení nasadilo zjištění, že je celý seriál rozdělen na dva separátní projekty. Jeden by si myslel, že to spoustu věcí vysvětluje, ale ani bych neřekl. Trochu to ospravedlňuje velmi hrubý přechod mezi druhou a třetí sérií a vypaření několika ústředních konfliktů, to je však to jediné, co mohu s jistotou připsat pouze pod kardinální neschopnost těch, kteří přebrali štafetu. Jinak se oběma týmům daří rovným dílem tvořit mindfucky. Přidávat a mizet hlavní postavy, pak je zase vracet, jako by se nic nestalo, vkládat náhodné dialogy založené na čemsi mimo příběh, katalyzovat, či zcela měnit svět a do toho všeho mixovat náhodné vzpomínky a představy postav. Abych to tak sumarizoval, řekl bych, že seriál extrémně trpí na kombinaci krátké stopáže a jakousi potřebu být sofistikovaný, jako Kevin ze Sám doma. Oproti podstatně rozsáhlejší a co jsem slyšel výrazně lepší manze, má seriál zkrátka málo epizod, do kterých se snaží vecpat příliš mnoho. To se odráží i na složité hlavní téma, které tu mezi tím vším nemá dost prostoru a upřímně řečeno trochu ho dehonestují i typické znaky anime. Mezi tunou extrémně afektovaných postav s kanonádou uřvaných dialogů se prostě těžko vyhodnocují autorovy morální premisy. To je jako zkoušet argumentovat s lidmi na demonstraci proti bídě. Chápu, že to celé zní jako něco, co by nejraději vyblil Verbal pod Shawshank a pak udělil nejhorší možné hodnocení, ale já jsem se v pravdě dost bavil. Postavy byly kvalitní, akce hustá, diverzita mezi lidmi a Ghouly napínavá a tam kde se podařilo udržet linku příběhu pochopitelnou, měl seriál super tempo. Ostatně to dle obecných recenzí zjevně postačí průměrnému fanoušku anime, ten se sice začne nudit při dostavení hlubších myšlenek, ale naštěstí ho lze mírně obměkčit konstantně se přežírající teenkou a akční čtvrtá série již dokáže udržet jeho pozornost až do samotného konce, kterému musíme nechat, že tak nějak zvládl uzavřít alespoň tu blbou hlavní linku. :DD At the end je na tom nejspíš nejhorší ten promarněný potenciál. Hold studio zaměřené na šipudeny vzalo hlubokou, krvavou mangu a udělalo z ní age 15 srandu, která se trochu snaží vypadat jako Death note, ale moc jí to nejde. To však neznamená, že anime nedokáže představit zajímavý svět a myšlenky, nebo pobavit obstojnou akcí a humorem. V číslech něco mezi 50 a 80 %, podle toho, kolik přisoudíte nenaplněným možnostem. () (méně) (více)
Tokio Ghoul je anime po kterým jsem dlouho pokukoval. Už jen proto jak rozdílné reakce jsem na něj slyšel. Já si osobně Tokio Ghoula užil ale ne nikdy hlavní postavě. Nejlepší na celém anime jsou pro mě vedlejší postavy. Jejich příběhy mi přišli mnohokrát zajímavější než to co se děje okolo hlavní postavy. Je to možná tím že hlavní charakter anime se mi stával čím dál víc nesympatický zatím co postavy vedlejší mi každou epizodou víc a víc blíže k srdci. ()
Galerie (725)
Photo © Tokyo MX
![Tokio ghoul - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/166/913/166913092_ae93ef.jpg)
Zajímavosti (4)
- Při scéně, kde Gurmán Shuu Tsukiyama přemýšlí o tom, jak sní Kanekiho, poslouchá 9. Symfonii e moll Antonína Dvořáka – Z Nového Světa op. 95 (jajo161)
Reklama