Obsahy(1)
Příběh začíná během slavnostní večeře na zámku kdesi v 19. století. Kamera sleduje stín kradoucí se podél stěn. Zrcadlo zachytí ve svém pokřiveném světě záhadnou vraždu. Klasická témata, vlastní německému národu již z doby romantické literatury, na plátně ožívají v duchu slavných expresionistických opusů, přičemž motiv stínohry odhalující lidské nitro souvisí s dvojznačností v duchu Freudovy psychoanalýzy. Německý režisér amerického původu vytvořil dle znalkyně expresionismu Lotte H. Eisnerové vrstevnatou fantasmagorii plnou výmluvných znamení. Stíny se odpoutávají, těla sošně tuhnou. Zrcadla rozviřují vášně, světlo pronikající tmou ukazuje průsvitné sukně, ale svícen drží žárlivý manžel. (Letní filmová škola)
(více)Recenze (12)
Robisonova hra se stíny, s jejich nadpřirozenou mocí, je situována do doby konce 18. či začátku 19. století. Na temném zámku, uprostřed noci místní smetánka tráví společný večer. Volný čas tráví vyprávěním strašidelných povídek. Jeden ze sluhů ukazuje svým pánům stínohru. Postavy na zdi, vytvořené stínem, jakoby oživly. ()
Trochu méně významný, ale vlivný německý expresionistický film. Virážovaný, fantaskní, náladový film v němž forma poněkud zastiňuje obsah. Analytický komentář: (v následném článku je odkaz na restaurovaný film) http://www.acinemahistory.com/2016/02/schatten-1923-shadows.html#!/2016/02/schatten-1923-shadows.html komentář: https://dennisschwartzreviews.com/warningshadows/ (70%) ()
Formálne zaujímavý, ale obsahovo neuveriteľne nudný filmový experiment. Takisto aj tempo snímku nieje aj napriek striedmej minutáži závratné. Súčasný divák v tomto prípade nemá šancu a aj ja, čo mám vo veľkej obľube nemé snímky som sa dielom prekusal ťažšie. No v dnešných art kinách by sa uživil slušne. ()
Nádherná hra stínů, která zdaleka převyšuje obsah. Uznávám, že se raději nepustím do interpretace toho, co jsem viděl, protože na to bych si nějak smysluplně netroufl, a tedy že mi možná unikla skrytá genialita tohoto snímku, přesto si nemohu pomoci, ale pokud si nevychutnám ony freudovské a další narážky, zůstane jen brilantní forma balící pomalý děj. Beru, že to tak bylo myšleno a já to jen nebyl schopen docenit, ale kromě asi čtvrthodinové pasáže to zábavné opravdu nebylo. Art mívám rád. Tady jsme se s touto moralitkou prostě nepotkali. ()
Název této staticky snímané jevištní pantomimy věru nelže: co záběr, to (přinejmenším jeden) stín. Fanoušci expresionismu si tak přijdou na své, samotný příběh ovšem nestojí za řeč. Dílo lze vnímat buď jako psychoanalýzou nasáklou bajku s naučením, anebo - pak je zábavnější a podnětnější - jako etudu na téma síly iluze / umělecké fikce: kejklíř (případně jakýsi božský - nebo ďábelský? - šibal) a umělec jsou v ní postaveni na roveň. Novodobý hudební doprovod, okázale nelibozvučný, tu umocňuje, tam ruší; osobně bych dal přednost něčemu střídmějšímu. ()
Reklama