Režie:
Slobodan ŠijanScénář:
Dušan KovačevičKamera:
Božidar 'Bota' NikoličHrají:
Pavle Vujišič, Dragan Nikolič, Danilo 'Bata' Stojkovič, Aleksandar Berček, Neda Arnerič, Taško Načič, Slavko Štimac, Bora Todorovič, Slobodan Aligrudič (více)Obsahy(1)
Jaro roku 1941 - poslední mírový den Jugoslávie před vpádem německých vojsk. Rozhrkaný venkovský autobus nabírá postupně cestující, kteří jedou do hlavního města. Cesta autobusu je metaforou konce jedné epochy, která v sobě nese nejrůznější fobie, strach a touhou po lepším životě. Stejně tak, jak se autobus blíží k cíli a atmosféra uvnitř spěje k výbuchu nesnášenlivosti a podezírání, blíží se nová utrpení pro celou zemi, jehož předzvěstí jsou první německé bomby dopadající na Bělehrad. S neobyčejnou jemností a citlivostí se ve filmu střídá komická a tragická poloha, kterou do magických dimenzí posouvají svým zpěvem dva cikánští chlapci. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (96)
--- Note for me: To je ten film, co jsem viděla ve svém méně osvíceném věku v televizi a zapamatovala jsem si to jako maďarský film jménem Autobus =) Podívat znovu! --- ()
Parádní road movie po balkánsku. Hodně humoru, trocha smutku a trocha drsné reality, podané tak, aby divák nezapomněl, že život není jen zábavná jízda. Moc příjemný film. ()
ocenenia : Montréal World Film Festival 1981 - Špeciálna cena poroty, Špeciálna cena ekumenickej poroty (spolu s filmom "The Chosen") ◘◘◘◘ MFF Cannes 1981 - uvedené v sekcii "Un certain regard" ()
Ne a ne. Z byvalej SFRJ /Socialistickej Federativnej REpubliky Juhoslavia/ mam fuckt stale najradsej filmy Kusturicu, a tento "super" film mi ani omylom nic nehovori. Nechapem ten "super genialny" zmysel pre humor a tu kopu vtipnych situacii tuna - a ani ich nechcem pochopit. Cesta autobusom z A do bodu B je fajn, ale nic sa dohromady nedeje, len prazdne tlachanie a radoby pokusy o "humor". Takze zas a opat z balkanskej produkcie ostanem verny len filmom Kusturicu. 30 % ()
Úplně si nejsem jistý, jak moc to Šijan zamýšlel jako podobenství o zániku tehdejší Jugoslávie a zrození nové (přičemž ten zánik způsobila druhá světová) a jak moc šlo o poetickou lehce absurdní road movie tragikomedie. Já totiž mám pocit, že se snažil o obojí a nějak divně se to v tom všem pere. Především to podobenství v tom není úplně nejlíp zpracované - stará Jugoslávie je přítomná po celý film, různorodí cestující se střídavě moc nemusí a někdy si zase rozumějí (jak to tak v životě většinou bývá), ale náznak konce předpovídá jen stále častější přítomnost války jak v životech cestujících, tak v samotném filmu. Probíhá to tam, ale jen na pozadí. Zatímco mezi postavami žádný takový "vývin" není, maximálně tak těsně před koncem. Zas tak velký problém to pro mě ale není, protože nějak promyšlené to je tak jako tak a v tom si mi ten film líbí. Horší je však to, že si mě nedokázal úplně získat a největší podíl na tom asi má ta hudba, která tam hraje často a mě osobně prostě nesedla. Ne vždycky, ale většinou jo. Ale i tak ty slabé čtyři dám - pobavit to dokázalo, nějak promyšlené to je a celkově ta cesta autobusem po polích a poničených statcích má svoji kouzlo a poetiku. Slabé 4* ()
Ko to tamo peva je taková roztomilá jugošská road movie s typicky balkánském prostředí, s typicky balkánskými postavami a s typicky balkánským humorem i tragikou. Autobus je metaforou jugoslávské společnosti a jeho cesta do Bělehradu symbolizuje cestu do války. Film je postaven na konverzacích a vývoji vztahů mezi jednotlivými postavami, které mají rozmanité osudy a názory, stejně jako celá jugoslávská společnost. Jednotlivé epizody cesty jsou uvozovány zpěvem dvou cikánských mladíků a autobus přes všechny překážky spěje ke svému cíli. Ale budou skutečně všichni šťastní až se do Bělehradu dostanou? ()
Jeden z nejpříjemnějších, nejzábavnějších a nejživějších filmů. Nebudu se ohánět slovy podobenství, či metafora. Tento půvabný snímek především odhaluje srbský naturel v jeho celé nahotě. Neústupnost, nepoddajnost a svéhlavost. Hrdost, mužnost a teatrálnost. Jejich pře jsou důmyslné hry mužství, kdy se do slov, gest i pohybů promítá celá krása i smutek života. Vynáší se trumf za trumfem, vyslovují se vzletnější a ohnivější slova, gestem se snaží o zjednání respektu, aby se nakonec dospělo ke společné a vzájemně uspokojivé shodě, vyhovující oběma stranám. Neexistují překážky, vše se dá překonat, zaplatit, či obkroužit. A ta jejich schopnost šmelinaření a rozpoznávání situací, kdy je možné si přivydělat. Samozřejmě má tato zatvrzelá hrdost i své stinné stránky. Například strach nahánějící touha po krevní mstě. A tak cesta necesta starým rozhrkaným autobusem zábavně utíká i představitelům rolí. Celé bandě velí provozovatel autobusové linky Krstič (skvělý Pavle Vujisič), neoblomně drží otěže ve svých rukou a těžce nese náznaky odporu. K ruce má svého synka Miška (Aleksandar Bercek), neúnavného a nadšeného řidiče. Je tu zpěvák (zajímavý Dragan Nikolič), snažící se udělat dojem na jedinou ženu, nevěstu (Neda Arnerič). Je zde provokující chytrák (Danilo 'Bata' Stojkovič), absolvující část cesty vodou. Je zde starý a hrdý veterán (Milivoje Tomič), držící si své zásady. A stále vyhazovaný nebezpečný lovec (Tasko Načič), a chronicky nemocný muž (Boro Stjepanovič), a ženich (Slavko Štimač), toužící po sexu. A vše dokreslují dva cikánští muzikanti (Miodrag Kostič a Nenad Kostič), zažívající stejný přístup, jako kdekoliv jinde. A tak plyne obrázek do země vepřových zabíjaček, pravoslavné pietní úcty, hrdosti, temperamentu a života. Někomu zdá se divoký, alespoň žijí a prožívají celý ten nádherný život. S vášní, s láskou, i s nenávistí a odhodláním. ()
Zazitkovy film s krasnou balkanskou hudbou a snad i typickym jugoslavskym humorem. Paradni jizda do Belehradu, pres jistou absurditu je dej velmi plynuly a herecke vykony jsou vice nez dobre. Bavil jsem se cely film. ()
Člověk se sice většinu času vesele usmívá, ale že by tam byl vlastně jakýkoli záběr, kdy by se z úsměvu stal smích? To ne. Navíc se to i přes relativně krátkou stopáž docela táhne, takže i když je to originální a o době a místě vypovídající, tak pro mě pouze lehce nadprůměrné. 70% ()
Daleká je cesta do Bělehradu. Sympatičo mladič a ostatní nešťastníci... ()
SPOILEROIDNÍ HLÁŠKY Z FILMU, KTERÉ SE MI PODAŘILO ZACHYTIT: Vy nejste normální! - Předpis je předpis. // Zkontroloval bych zda mají oddací list. // Vše podle předpisů, ale v autobuse toho nechte. // Ale já jsem nepil. - To by tak scházelo, aby mi tu zpívali i střízliví. // Kdyby vládl pořádek, tihle by nejezdili. // Celé dopoledne a neujeli ani dvacet kilometrů. // Kdo má naspěch může jít pěšky. // Snad nepojedeme s prasaty. - To je mám dát na střechu? - Třeba. // Já už taky věřím! // Švábové patří ke zdi a hned kulku do hlavy! Všem! // Proč plašíš koně? Aby si pospíšil. // Že jím není hanba. - Před kým? - Před náma. - Ale my jsme přišli a díváme se. - (Ale) stejně. // Tati, to bych taky chtěl dělat. - To já taky synku. // Kašel! - Chcípni už! // Že vám není hanba! // Lidi ten most spadne. Věřte tomu. // Není to tak zlé, jak to vypadá. // Měl kapsy plné kamení. // Bože, dojedeme vůbec živí? // Takoví jako já se jen tak neutopí. // Upír jeden všecko zkazí. ()
Autobus v kterém se celý příběh odehrává je Mercedes-Benz O 3500 z let 1949–1955. Ten filmový má sice komín ve střeše, to je ale už předělávka typu "z nouze ctnost". ()
Jako kdyby to byl veselý Underground namíchaný s Brzy bude konec světa. Opravdová nádhera z balkánu. Filmu se nedá nic vytknout takže za 5. ()
Scénář: Dušan Kovačevič (mimo jiné scénárista Kusturicova Undergroundu....). ()
MIX Kusturici a Menzla po Srbsku. V "titově jugošce" a totáčem u nás vidím po kinematografické stránce , bůh ví proč, jistou pralelu. ()
K tomuto filmu mne navedl tchán, který se jednoho dne rozpomínal na postarší jugoslávské filmy, a jeden z nich, který vychvaloval do nebes, byl i tento. S Jugoslávskou tvorbou jsem doposud neměl žádnou zkušenost, tak jsem k filmu přistupoval velmi obezřetně, nicméně nutno přiznat, že veškeré mé obavy byly liché. Starý autobus a panoptikum různorodých postav v kontrastu k prostředí těsně před druhou světovou válkou. I když si chvilkama divák říká, že víc už toho přece být nemůže, stejně autoři vymyslí další bejkárnu. Asi nejvíc jsem se řehtal u scény, když si mladí manželé odskočili do lesa plnit manželské povinnosti, a zbytek účastníků zájezdu je po sleduje poschovávaných za stromy. Když jsou šmíráci prozrazení, tak ještě mladým manželům vynadají z nestydatosti. I přes smutný konec bych tuto skvělou komedii určitě doporučil jako hlavní program do všech těch moderních StudentAgency, aby si lidé vážili toho co mají :) ()
Tento juhoslovanský film je taký nadupaný skvelým humorom, úžasnou hudbou (pesnička, ktorú spievajú tí dvaja cigáni počas celého filmu je absolútne skvelá!) a hlavne zaujímavými postavami a príbehmi okolo nich na ceste autobusom do Belehradu. Môžem len odporučiť. ()
Road-movie s autobusom a malou spoločnosťou, kde je svojím spôsobom zaujímavý asi každý člen. Aj keď je deň pred vojnou, tak vojnová dráma to (okrem záveru) nie je, skôr vyložene komédia. Okrem otravného spevu, keď išla stále dookola tá istá pesnička, sa dalo zabaviť. Ale kultovým bude film asi len pre domácich, ktorí sa dokážu s mentalitou a prostredím stotožniť viac. ()
Ujetá a hravá komedie, plná svérazných postaviček a balkánské hudby. Dokonale zahráno, ale chybí více vtipných momentů. Je to velmi příjemná podívaná, ale smál sem se míň než bych čekal. Srovnání s majstrštykem jako je Černá kočka, bílý kocour nesnese. 3 a půl. ()
No, takhle. Kustirica to neni, ale něco to do sebe má. Parta lidí jede z nějaký řitě do Bělehradu zrovna v době, kdy Německo zaútočí. Komediální drama o jedný cestě, kde se v buse sejde několik různejch lidí a do toho zpívají dva ciká...ehm, teda Romové. Je to vtipný, dramatický, hořký, malinko trapný i zajímavý. Další z dobrejch jugoslávskejch snímků. ()
Reklama