Režie:
Erik GustavsonKamera:
Kjell VassdalHudba:
Randall MeyersHrají:
Silje Storstein, Tomas von Brömssen, Minken Fosheim, Andrine Sæther, Bjørn Floberg, Hans Alfredson, Nils Vogt, Kjersti Holmen, Ingar Helge Gimle (více)Obsahy(1)
Norský učitel Jostein Gaarder kombinací zdánlivě neatraktivních témat, jako jsou dějiny filosofie a příběh dospívání patnáctileté dívky, vytvořil knížku, která slaví mezi čtenáři velký úspěch. V zápětí po svém norském vydání vyšla v desítkách zemí a v roce 1995 se stala nejprodávanější knihou na světě. Sofiin svět je zároveň krásná literatura i přemítání o záhadě vesmíru a o Bohu, ušlechtilá zábava i návod k tomu, jak se orientovat v životě. V roce 1998 se tohoto nesnadného tématu chopil švédský režisér Erik Gustavson a natočil stejnojmenný film. Čtrnáctiletá Sofie najde ve schránce lístek, kde je napsané "Kdo jsi?". Začne o tom přemýšlet a uvědomí si, že vlastně ani nezná odpověď. Začnou chodit dopisy od neznámého filozofa Alberta Knoxe, který jí prostřednictvím těch dopisů poskytuje kurs filosofie. Zvídavá Sofie se postupně dozvídá o historii filosofie od předsókratovských myslitelů, přes antiku, středověk, osvícenství, romantismus, Marxe, Freuda i Darwina až po současnost. Hlavní roli vytvořila mladá švédská herečka Silje Storsteinová. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (29)
Já jsem byl překvapen, když jsem zjistil, že podle Gaarderovy knihy byl natočen film. Říkal jsem si: to přece nejde, dějiny filozofie natočit nejdou a ten rámcový příběh, který je dosti krkolomný a jen s přimhouřením obou očí uvěřitelný také nevypadá na to, že by byl dost nosný pro zajímavý film. A zjistil jsem, že jsem si to myslel dobře. O filosofii jsme se nedozvěděli vůbec nic, jeden herec převlečený za Sokrata to prostě nevytrhne, a příběh Sofie byl pouze podivným sledem někdy doslova neuvěřitelných výjevů. Knize bych při tomto druhu pětihvězdičkového hodnocení dal čtyři hvězdičky, film se mi ovšem nelíbil vůbec. ()
Nejde o to, že se mě film pokoušel (okatou, násilnou a zcela debilní cestou) vzdělat, i když mě nasralo samo o sobě i to. Hlavní průser byl v tom, že se tam člověk měnil na psa! Filmy přibližující nějakou tématiku populárně naučnou cestou (říká se jim tuším dokumenty) se mi nijak nepříčí, ale kurva, nemůžete přece žumpu přestrojit za film a navrch dát jakéhosi vlkodlaka nebo co. A konec, kde byl ještě navíc Pinocchio a celá ta jeho sebranka mě odrovnal natolik, že už jsem jen stál, hajloval a nepříčetně hulákal : "Do kundy! Do kundy, do kundy!" ()
Gaarderova kniha Sofiin svět je nádherným důkazem toho, že filosofie nemusí být podávána jen formou suchých přednášek a cvičení. Zpracovat tuto látku filmově je úkol pravdaže těžký, protože nemáte absolutně šanci pojmout myšlenky jednotlivých filosofů tak, aby byla zachována pravidla filmové formy. Z exkurzu po myšlenkách filosofů se tak nakonec stal slepenec, ve kterém se divák nedozví prakticky nic až na pár nejzákladnějších úsečně podaných tezí. Je pochopitelné, že je třeba krátit a ředit, ale úplně zabít Aristotela a Kanta se neodpouští. Daleko více by Sofii slušel seriálový formát, kde by výlety do jednotlivých historických období nebyly v takovém kontrastu ke zbytečně natáhnuté renesanční exkurzi. Tenhle film tak slouží spíš jako reklama na knižní verzi, přičemž se mu alespoň daří působit v emoční rovině. A za cokoliv, co se snaží divákům zprostředkovat filosofii, nejkrásnější a nejúžasnější nauku o světě, bychom měli být rádi. (1 046., 12. III. 2015) ()
Nevěřil bych, že se dají "světově nejžádanější dějiny filozofie" od Josteina Gaardera tak vizuálně převést do filmové podoby. I když je celý příběh "jen" o hledání místa jedince ve světě, tudíž se hodně filozofuje, tak tvůrci rozhodně nenudí. Navíc, na rozdíl od knihy, kdy jsem si interaktivní formy vysvětlování filozofie pouze představoval, film nabízí díky trikům plastičtější zpracování - například scéna ze starověkých Athén, kdy Sofie rozmlouvá s Albertem, který je průvodcem na videonahrávce, ale zároveň vidí "za roh", takže upozorní, že do obývacího pokoje přichází Sofiina matka. Jedna z úchvatných scén je Sofiino předčítání domácího úkolu a představy učitele a spolužáků, jak působí přírodní živly. Silja Storsteinová zahrála roli Sofie bravurně. Rozesměje neznalost norských školáků (patnáctiletých), kdy byl středověk. A tak Jana může napomínat kamarádku Sofii: "Sofie, přestaň už, přece nemůžeš být chytřejší než učitel." Mé čtenářské představy filmaři dokonale vystihli. ()
Knihu jsem nečetla, ale věřím, že to bude velmi poučná pouť po všech hlavních myšlenkových proudech od Socrata až po současnost, podaná natolik zábavným způsobem, aby v mládeži probudila ten správný zájem o filozofii. Proto by bylo určitě mnohem lepší sáhnout právě po tištěné podobě, protože ve filmu je toto dobrodružné bádání zhuštěno opravdu jen do těch nejstručnějších náznaků, navíc snímek sám o sobě nenabízí nic výjimečného, co by ho nějak vyvyšovalo z průměru i když uznávám, že mi jak Sophia, tak Albert byli velmi sympatičtí. ()
Reklama