Režie:
Anand TuckerScénář:
Frank Cottrell BoyceKamera:
David JohnsonHudba:
Barrington PheloungHrají:
Emily Watson, Rachel Griffiths, James Frain, David Morrissey, Charles Dance, Celia Imrie, Rupert Penry-Jones, Bill Paterson, Nyree Dawn Porter (více)Obsahy(1)
Hilary, starší z obou sester , hraje na flétnu, její sestra Jackie na cello. Celé dětství jsou nerozlučné. Z Jackie se stane slavná virtuoska. Ve světě se cítí sama, bez domova, bez lásky. Rodina si připadá odstrčená, hlavně méně úspěšná Hilary. Propast mezi sestrami se časem stále prohlubuje. Jackie se zamiluje do Daniela Birenboima, slavného dirigenta. A zatímco svět oslavuje jejich lásku, něco se s Jackie začne dít. Neustálá únava ji přesvědčuje, že se sama sobě ztrácí. Přestane cítit své prsty. Utíká ze světa slavných, od manžela. U Jackie propuká smrtelná nemoc - roztroušená skleroza. Slavná cellistka se stane slavným invalidou. Jak se její konec blíží, nacházejí k sobě obě sestry po mnoha letech opět cestu. (Intersonic)
(více)Videa (1)
Recenze (82)
Hilary a Jackie je neuveriteľne krásna a citlivo natočená životopisná dráma o dvoch sestrách a jednej chorobe. Aj keď dávam najvyššie hodnotenie a uznávam nesporné kvality filmu, na druhej strane priznávam, že viackrát si film už nepozriem. Tej vážnej hudby bolo na mňa až príliš. Ale to sa zase vo filme o violončelistke asi aj dalo čakať, že? ()
72% - To je těžké. Jsem violoncellista. Fakticky a hudebně je tento film dle mého názoru špatný. Slátanina všeho možného, a nic z toho pořádně. Hudební scény drasticky nedotažené, děj podle skutečné události je vyprávěn příliš jednoduše a účelově (občas zavání červenou knihovnou), postava Daniela Barenboima (Jacquelinin manžel, dodnes zaslouženě jedna z největších hvězd světa vážné hudby) se za celý film téměř nedostane ke slovu, aby vyznělo, že svou ženu v její nemoci nechal samotnou, což není pravda... a mnoho detailů, které člověka, co má něco společného s hudbou, vyloženě ruší. Nicméně fantastické herecké výkony a myšlenka osamělosti výjimečných lidí (bez ohledu na fakta) jsou velké a rozhodující klady filmu, na který se ale podruhé už asi koukat nebudu. ()
Dívenky od útlého dětství milovaly hudbu. Jedna vynikala ve hře na příčnou flétnu, druhá na violoncello. Jedna byla talentovanější, druhá zase cílevědomější. Ačkoliv se jejich cesty nakonec vydaly směry, které byly nejsilnější, po letech se setkají na farmě, na které zazní podivné přání, až egoistická touha. A z životopisného kousku se stává zajímavé drama, ve kterém i nadále hraje první housle úzká vazba mezi oběma sestrami. Hudba tu má své kouzlo, výkony obou žen se dají jen chválit. Chyby by se našly, ale kašleme tentokrát na ně. ()
Pravdepodobne je to veľmi dobrý film, hodný pozornosti nielen kvôli kvalitným hereckým výkonom, ale najmä kvôli hudbe a nezanedbateľný podiel na úspechu má aj dramatickosť príbehu v jeho záverečnej časti. Jediným problémom, a to problémom na mojej strane je, že ma film nezaujal a stým sa nedá veľa robiť. Takže preto to priemerné hodnotenie. ()
K životpisnému filmu o Jacqueline Du Pré a její sestře (a několika bezvýznamných zaměnitelných mužských) mě zlákal Slavoj Žižek. Ve svém objevné studii "Kant and Sade: The Ideal Couple", píše: "Smutný osud Jacqueline du Pré nás staví před ženskou verzi rozkolu mezi bezpodnímečným příkazem jeho opakem, kterým je sériová univerzálnost bezvýznamných empirických objektů, které je třeba obětovat na cestě za jediným Posláním. (Je neobyčejně zajímavé a přínosné číst její životní příběh ne jako "skutečný příběh," ale jako mýtické vyprávění, na němž je překvapivé především to, jak přesně sleduje předurčené obrysy rodinného mýtu - podobně jako je tomu v příběhu Kaspara Hausera, v němž individuální události tajemným způsobem reprodukují rodinné rysy starobylých mýtů.)..." Takto a podobně (dále v knize "Lacrimae rerum") dovede Slavoj Žižek upozornit člověka na film, který má zřejmě větší cenu pro filosofa než pro filmového diváka. Neboť filmu samému chybí koncepce (narozdíl od Žižka), je povrchní a příliš tlačí na pilu, když nás chce ořezat do tvaru soucítícího s nešťastnou Jackie. Navíc (a to je hlavně můj problém) nemám rád mozartovsko-dvořákovská "preludia", a z cellistek mám proto raději Švýcarku Catherinu Tunnelovou (i když ne tak fešnou jako Emily Watsonová), ale hraje skladby našeho zesnulého kamaráda Horația Rădulescua. Pozn. 1: Ocenil bych titulky s názvy skladeb. Pozn. 2: Některé pasáže byl obzvlášť silné, bylo jich však málo a byly propojeny mrtvým repetitivním materiálem. Zobrazování pokročilého stádia roztroušené sklerózy je sice skvělou, ale zbytečnou příležitostí blýsknout se režijním a hereckým uměním. ()
Galerie (11)
Zajímavosti (5)
- Jacqueline du Pré (Emily Watson) je považována za jednu z nejlepších violoncellistek všech dob. Kvůli svému onemocnění musela zanechat hraní již ve 28 letech. Zemřela o 14 let později ve věku 41 let. (TroiMae)
- Emily Watson se učila hrát na violoncello již od svého dětství, takže pro roli Jacqueline du Pré měla velmi dobré předpoklady. Pro svou roli cvičila tak dlouho a intenzivně, že jí často od hraní krvácely prsty. (ČSFD)
- Ve filmu zazní úryvky z básní „Among School Children“ od W. B. Yeatse a „Romance“ od W. J. Turnera. (ČSFD)
Reklama