Režie:
Anand TuckerScénář:
Frank Cottrell BoyceKamera:
David JohnsonHudba:
Barrington PheloungHrají:
Emily Watson, Rachel Griffiths, James Frain, David Morrissey, Charles Dance, Celia Imrie, Rupert Penry-Jones, Bill Paterson, Nyree Dawn Porter (více)Obsahy(1)
Hilary, starší z obou sester , hraje na flétnu, její sestra Jackie na cello. Celé dětství jsou nerozlučné. Z Jackie se stane slavná virtuoska. Ve světě se cítí sama, bez domova, bez lásky. Rodina si připadá odstrčená, hlavně méně úspěšná Hilary. Propast mezi sestrami se časem stále prohlubuje. Jackie se zamiluje do Daniela Birenboima, slavného dirigenta. A zatímco svět oslavuje jejich lásku, něco se s Jackie začne dít. Neustálá únava ji přesvědčuje, že se sama sobě ztrácí. Přestane cítit své prsty. Utíká ze světa slavných, od manžela. U Jackie propuká smrtelná nemoc - roztroušená skleroza. Slavná cellistka se stane slavným invalidou. Jak se její konec blíží, nacházejí k sobě obě sestry po mnoha letech opět cestu. (Intersonic)
(více)Recenze (82)
Při hodnocení podobných filmů, mi stále dělá potíže akceptovat, že jde o "pouhou" dramatizaci skutečného příběhu a nejde o solidní životopisný snímek...něco jako hraný dokument. Příjde mi to jako podvod na diváka, že jsou nám předkládány pouhé útržky faktů, navíc často zkreslené, vytržené z kontextu, nebo záměrně změněné a tím je nám prezentován objekt takového příběhu, jen skrze optiku scénáristy a režiséra. Můj rozpor vyplývá z toho, že si umím sám odpovědět. Dokument je jiný útvar a nepostihne pocity, nedává moc prostoru pro fantazii a hlavně není divácky tak atraktivní, aby zaujmul širší masy. I proto jsem o sestrách Du Pré nikdy neslyšel. A v tom spočívá přínos podobných dramatizací, protože vzbudí zájem. Takže teď si o sestrách Du Pré jistě něco najdu, resp. už jsem na youtube viděl záznam skutečné Jackie a zapátrám dál. A stejně tak jsem si u sledování Hilary and Jackie velmi užil spoustu krásné hudby, takže jsem pro sebe objevil třeba Dvořáka. Za mě...je to skvělá dramatizace o skvělé hudebnici a zajímavém vztahu dvou nadaných sester. Příběh o skutečných lidech, zasazený do trochu vymyšleného rámce. Ale to nevadí...stejně jako v případě Maudie, je to příběh krásný a dojemný. Dokument existuje...tuším od BBC, ale ani tam asi příliš objektivních údajů nedostaneme....některé věci zůstanou za závojem času. ()
Nuda k posrání #124. Viz Osvícení. 40% ()
56. Zlatý Glóbus za rok 1998 - nominace (1) - Nejlepší herečka (drama) - Emily Watson ()
Rozbeh pomalý ale s blížiacim sa koncom to aspoň trochu naberalo na obrátkach. Hudobná zložka sa mi tiež nejako extra nepáčila a aj niektoré dejové časti boli celkom zvrátené. Napriek všetkým týmto negatívam to bol ale film pozerateľný, avšak pre mňa len obyčajný priemer. Už dlhšie som sa na tento film chystal a priznám sa, že som od neho očakával naozaj niečo viac, ako len pár rozkúskovaných hudobných vystúpení (myslím, že žiadne celé a pútavé hudobné vystúpenie vo filme nebolo) s príbehom o naozaj zvláštnom vzťahu dvoch sestier (!SPOILER! Najmä v dospelosti, keď si požičiavali manžela - to mi prišlo naozaj divné, nech sú okolnosti akékoľvek). ()
Průměr. Nemám co bych dodal. ()
Veľmi príjemné prekvapenie. Moc som od toho nečakal, ale nakoniec sa s toho vyklula veľmi slušná dráma so skvelími hereckými výkonmi v podaní Emily Watson a ďalší boli tiež fain. Je to fakt velmi pekný príbeh dvoch sestier, ktoré od malička hrajú na svoj hudobný nástroj. Hudba je tu naozaj veľmi dobrá. Odporúčam všetkým ktorí nevideli. 85% ()
Tenhle film jsem viděla tak před 2-3 lety a opravdu na mě velice zapůsobil - do teď mě mrazí v zádech když si vzpomenu na některé scény, hlavně z druhé poloviny filmu.... V průběhu děje jsem postupně začala nenávidět Jackie, ale když jsem film dokoukala do konce, mísily se ve mě všemožné pocity od zuřivosti až po dojetí... cca úžasný film ()
Drama o špičkové violoncellistce Jaqueline du Pre a její sestře Hilary. První dvě třetiny filmu mě lehce uspávaly (pozornost byla udržována jen hudbou Haydna, Bacha, Beethovena, Dvořáka, Elgara....:-), ale závěr stál za to. Nejsem si jistý, jestli Jackie neuměla být v životě šťastná, nebo jen chtěla mít sestru pro sebe. Možná obojí. Je ale obdivuhodné, kam až může zajít sourozenecké sebeobětování. 3,5* ()
krásny, emotívny, úprimný film plný skvelej hudby a nezabudnuteľných hereckých výkonov ()
lyricka drama s existencialnym nadychom a pre mna jeden z najemocionalnejsich filmovych zazitkov. scena kde Jackie tak hrozne tuzi hrat a nemoze ma uplne dostala. ()
Dvě sestry, dvě rozdílné povahy a dva rozdílné osudy. Je lepší smířit se svou průměrností, vybudovat spokojený domov než hnát se za slávou i úspěchem? Někdo to má v povaze, že spokojen nebude nikdy a někomu zase stačí málo. Propojení krásné hudby, dobrého scénáře a kvalitní režije tvoří přemýšlivý, dojemný snímek. Je jasné, že takový film stojí a padá na hercích a tady tvůrci rozhodně vedle nešlápli. Nejvíce je vidět Emily Watson, která měla pravda nejvěčnější roli, ale nutno podotknout, že psycho-ženské ji prostě sedí jako ulité (viz. Prolomit Vlny). I Rachel Griffiths velmi dobrá. A mě osobně moc potěšila přítomnost mého nejoblíbenějšího hudebního motivu (Spiegel Im Spiegel). ()
Emily Watson měla získat OSCARa, ne Gwyneth Paltrow za Zamilovaného Shakespeara.... ()
Námět, který mě od začátku zaujal... A to jsem netušil, že jedna ze sester je má velmi oblíbená cellistka Jaqueline Du Pré a příběh je tak údajně dle skutečných událostí. Nu tento samotný fakt pro mě filmu ublížil nejvíc. Kdyby to byl film o nějakých dvou sestrách, možná bych dal i plný počet hvězd. Jenže... Problém je pro mě jednak samotný fakt, že film je natočený dle knihy, kterou napsali přímo sourozenci Jaqueline - tedy už ta kniha samotná. Jaq je tu totiž vylíčená ne zrovna lichotivě a to si myslím, by sourozenci vlastní předčasně zemřelé sestře udělat neměli. I kdyby to byla nastokrát pravda. Proč ji takhle veřejně shazovat před celým světem? Důvod se mi jeví jediný: závist a touha obohatit se a slíznout alespoň trochu té slávy své slavné sestry. A to mi přijde dost nechutné. Druhý problém je představitelka Jaqueline. Emily Watson mám moc rád, je to má oblíbená herečka. Ale pardon, vůbec to není Jaq. Ani trochu, i když se Emily moc snaží. Jaq byla krásná sexy holka. Emily je ošklivé kačátko a taky ji tak hraje. Je to podobný problém jako s Fridou. Frida nebyla ošklivé kačátko, ale ani nebyla ten typ krasavice jako Selma Hayek, která ji hrála ve filmu. Tady je to bohužel naopak a to je těžko přijatelné. Emily za to nemůže - hraje jak o život, ale je to prostě nevhodné obsazení. Jinak to jako film funguje skvěle, i to rozdělení na pohledy obou sester. ()
Mimoriadne pútavý príbeh, ktorý odsýpa pomerne pomaly ale s atmosférou, ktorá nepripustí nudu ani na chvíľku. Vzťah dvoch sestier, kde jedna je vyžírka, ktorá v ničom nemôže byť horšia ako druhá a zaslúžila by si odkázať do patričných medzí, ktorá vždy chce mať to čo má jej sestra, a tá jej to naopak umožní - až za hranice zdravého pochopenia. Úžasná hudba a silný príbeh je to čo film asi najviac vystihne. Smrteľná choroba Jackie tu vyzneje skoro ako trest za jej výnimočnosť, čo mi trochu vadilo, ale na druhej strane však platí, že nič nie je zadarmo a aj za slávu a výnimočnosť treba zaplatiť (osamelosťou Jackie a chýbaním domova). ()
Tento film do mě jako žádný jiný zaryl hudbu tak hluboko, až mi snad duši pojizvil. Každý tón Elgarova koncertu pro cello pro mě reprezentuje tu nejhlubší trýzeň a tragédii, neboť se mi vracejí obrazy nemocné, upocené Emily Watson hrající na svůj jediný instrument, na svou jedinou lásku. Nelze zapomenout na tento nenápadný, hluboký film z mých zlatých devadesátých let. ()
"If you think being an ordinary person is any easier than being an extraordinary one, you're wrong." Životopisná dráma so silným emotívnym nábojom, ktorá je hlavne o vzťahu dvoch hudobne nadaných sestier, pričom je nakrútená podľa pamätí staršej z nich, Hilary du Pré (výborná Rachel Griffiths). Psychologicky sú obe hlavné hrdinky vykreslené na výbornú, skvelo je podaný vývoj ich vzťahu, ktorý začína ako nádherné súznenie, no postupne prerastá do niečoho veľmi komplikovaného, až nezdravého. Film vtedy nie je zrovna príjemný na sledovanie, najmä keď sa mladšia a slávnejšia zo sestier Jacqueline du Pré (vynikajúca Emily Watson), do nejakého času veľmi sympatická, začne správať ako poriadna mrcha. Treba pritom samozrejme brať do úvahy jej ťažký zdravotný údel, vďaka ktorému musela pretrpieť pád z absolútneho vrcholu až na absolútne dno. Oceniť musím veľmi pútavé podanie príbehu (skvelé je to prepínanie pohľadov jednotlivých sestier), ako aj rovnomerné rozloženie jednotlivých etáp, keď dostatok priestoru dostávajú detstvo (výborný výber detských herečiek), etapa vzostupu i etapa tragického pádu. Úžasný na filme je i spôsob, akým je do neho zakomponovaná hudba, ktorá tu hraje prím. Tie hudobné scény sú nakrútené proste skvelo, najmä úchvatná scéna posledného Jacquelineho koncertu. "Typical. When you play, everyone loves you. When you stop you're alone." ()
Velmi smutný film o marném boji se životním osudem za pomoci vůle a odhodlání a hlavně lásky k hudbě, která přináší hlavní hrdince úlevu, pocit naplnění ale i strasti. ()
Emily Watson mě dokázala na jednu stranu neuvěřitelně štvát, až jsem měla chuť ji proplesknout, na druhou stranu jsem s ní musela hodně soucítit. Příběh dvou sester, natočený ze dvou pohledů, které se vzájemně doplňují, je silným zážitkem, na kterém má lví podíl nádherná hudba. Nezklamala ani Rachel Griffiths. ()
I když je to těžké přijmout, někdy za rozpory mezi dvěma lidmi nemůže ani jedna strana. Ačkoli se každý snaží ze všech sil, prostě se to nepovede. Výtečně propracovaný příběh a psychologie hlavních postav. ()
Skutečný příběh dvou hudebně talentovaných sester, které se každá vydala jinou životní cestou. Jedna do světa velké slávy, ale s neklidným a neuspokojivým soukromým životem, druhá do světa malého, ale šťastnějšího rodinného života na venkově. Byl by to celkem banální příběh, pokud by jednou z těchto sester nebyla nejslavnější violoncellistka všech dob: Jaqueline Du Pré mistrně ztvárněná v podání Emily Watson. Viděl jsem několik dokumentárních záběrů koncertující Jaqueline Du Pré a musím uznat že Emily Watson jí byla víc než důstojným a věrným „náhradníkem“. Pěkně natočeno, zajímavě sestříháno a úchvatně doprovázeno violoncellem. Violoncello miluju, vydává bohatý a vřelý zvuk, v některých polohách velmi podobný lidskému hlasu, možná i proto na mě tento film tak hluboce zapůsobil. PS: Může pro špičkového hudebníka existovat větší tragédie, než taková nemoc, jakou je roztroušená skleróza, která potkala Jaqueline Du Pré na vrcholu její kariéry a díky ní i předčasně zemřela ? ()
Reklama