Režie:
Juan Antonio BardemKamera:
Alfredo FraileHudba:
Isidro B. MaizteguiHrají:
Lucia Bosé, Alberto Closas, Bruna Corrà, Carlos Casaravilla, Otello Toso, Alicia Romay, Fernando Sancho, Manuel Arbó, José Prada, Antonio Casas (více)Obsahy(1)
Celovečerní psychologické drama natočené v italsko španělské koprodukci vynikajícím pokrokovým španělským režisérem Bardemem. María José, manželka dobře situovaného Madriďana, přejela na výletě s milencem Juanem cyklistu. Milenci ujeli, aniž poskytli zraněnému pomoc. V nemocnici cyklista zemřel. O vině Maríe José nebylo jediného svědka, přesto však milenci mají obavy z prozrazení, protože Rafa, umělecký kritik a přítel a zároveň nepřítel každého významně postaveného člověka, vyvolá četnými náhodnými narážkami u Maríe José podezření, že snad něco ví nebo tuší. Maríi José se však podaří dosíci jistoty, že Rafa nemá o její vině nejmenší tušení. Tu však zase její strach ze ztráty společenského postavení, jména a dobrého života začne posilovat Juan, kterého okolnosti přivedly k hlubokému zamyšlení a k pocitu nutnosti přiznání. María José stojí před rozhodnutím: buďto její manžel, s nímž odletí na dalekou obchodní cestu, a tedy dosavadní způsob jejího života zůstane zachován; anebo Juan, který se chce udat, a tedy strhnout i ji do propasti to znamená ztrátu všeho. Sobecký charakter Maríe José volí první možnost a María José chladnokrevně zavraždí jediného svědka svého zločinu Juana. (Filmový přehled)
(více)Recenze (16)
Bezcitná, chladná mrcha bez kousku soucitu během vyjížďky se svým milencem přejede muže, kterého nechá zemřít na silnici. Milenec se trápí výčitkami svědomí, ona se strachuje o svůj život v blahobytu. Samotný film je možná ještě chladnější než jeho hlavní postava. Nenabízí divákovi žádnou možnost, jak se identifikovat s některou postavou. S až dokumentaristickým odstupem sleduje postupné vyhrocení konfliktu., místy zřejmě i zapomíná na to, že nějaký divák existuje a tak si film funguje jen sám pro sebe ve svém uzavřeném mikrokosmu. ()
Film napjatý mezi dvě fatální události, silniční nehody, auto + cyklista, kdo je zavinil není zcela jasné, nejspíš tu první auto a tu druhou cyklista. Mezi tou první (cyklistovo kolo se ještě točilo, když auto opustilo místo činu) a tou druhou se vyvíjel milenecký vztah mezi svobodným profesorem deskriptivní geometrie Juanam Fernándezem a chronicky nezaměstnanou, vdanou Maríí José; vztah mezi sebou, vztah k sobě samým a vztah k popsaným událostem. Třetí smrt na silnici, krátce před druhou nehodou ovšem nebyla nehoda, byla to vražda; byla to vražda impulsivní, ale v tomto impulsu se střetly všechny části její osobnosti. - Kousek od Adamova, kde jsem třicet let bydlel, srazilo také auto cyklistu. Řidič ho hodil do Svitavy, kde se cyklista utopil. Každý by už měl mít dopředu promyšleno, co udělá, pokud se mu stane něco podobného (poskytnutí pomoci člověku, kterého jsem sám nebo někdo jiný zranil). V tomto ohledu jsem byl napnutý, co udělá cyklista č. 2., zda zavolá 158 nebo ujede. Ulevilo se mi, jinak by to zdiskreditovalo celý film. ()
Na začátku příběhu je zraněný cyklista. Na konci zmar a beznaděj. A mezitím sžíravý pocit viny za neposkytnutí pomoci kombinovaný s manželskou nevěrou. Nevím, jestli jsem vůbec někdy viděl film, jehož název odráží děj celého filmu od první do poslední minuty. A to je možná v mém případě kámen úrazu. Ve filmu se toho totiž dějově mnoho neděje, přišlo mi to spíše jako sled scén, při kterém jsem neměl příliš pocit, že by se děj jakkoliv posouval. Měl jsem i problém orientovat se v postavách a celé mi to přišlo takové až příliš jednotvárné. Nepopírám určité kvality filmu, jen pokud není zajímavý děj, respektive pokud se v téměř každé scéně řeší smrt cyklisty, je to poněkud úmorné. [10. Noir Film Festival 2022] ()
Výborný psychologický příběh a španělská ozvěna italského neorealismu, která se přímo opájí exteriéry, ale zaměřuje se spíše na prostředí vyšších tříd, v nichž má tento příběh obav silnějších než vlastní svědomí své plnohodnotné místo. Přímo se nabízí srovnání s Krejčíkovým Svědomím, které je sice akademičtější, ale nějakým způsobem mě hlavně po příběhové stránce (komparace svědomí ve světě dospělých a ve světě dětí) oslovilo více i možná díky zcela opačnému konci. ()
Dalsi z neamerickych snimku v programu festivalu Noir City 2014, coz byl hlavni duvod meho zajmu. Pribeh je jasny, zpracovani slusne, ale ze by slo o cistokrevny noir, to si nejsem uplne jisty. Oznaceni psychologicke drama (neorealismus) mi prijde vystiznejsi... zklaman nejsem, radosti do vysky ale neskacu. Potesil fatalisticky zaver, a Bruna Corrà v roli pohledne studentky. 3+ ()
Reklama