Režie:
Icíar BollaínKamera:
Carles GusiHrají:
Luis Tosar, Candela Peña, Laia Marull, Chus Gutiérrez, Antonio de la Torre, Francesc Garrido, Roberto Álamo, Kiti Mánver, Alfonso Torregrosa, Elena Irureta (více)Obsahy(1)
Romantické drama renomované španělské režisérky Iciar Bollainové, držitelky ocenění z Cannes, vykresluje příběh Pilar, vyděšený ženy, která je na útěku před svým zuřivým a násilnickým manželem Antoniem. Přestože se společně se sestrou a synem Juanem snaží začít nový život, Pilar se vnitřně užírá myšlenkami na návrat k surovému Antoniovi. Její soukromý boj kulminuje a blíží se tragické rozuzlení. Snímek sklidil celosvětový úspěch, jenž byl nakonec korunován sedmi hlavními cenami Goya a čtyřmi trofejemi z festivalu v San Sebastianu. V hlavní roli na šikmé ploše stojícího páru koncertují Laia Marullová a Luis Tosar. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (21)
Pochmurná sonda do světa domácího násilí se zabývá osobou oběti i agresora.Týraná žena najde odvahu k útěku ze života s mužem, který jí léta ponižoval a bil, ale to nejtěžší ji ještě čeká, musí si nejprve začít vážit sama sebe, osvobodit se i vnitřně a v tom jí dosud brání zbytky citů, které k manželovi chová. Muž prožívá neradostné chvíle samoty a stesku, které ho přivedou k terapii u psychologa a prostřednictvím proseb, slibů a dárků přiměje ženu k návratu. Na šťastnou domácnost je však už příliš pozdě a výbušnou povahu se záchvaty vzteku nezmění pár sezení. Z celého snímku je cítit číhavé napětí, odcizení, nejistota a strach, kromě režie určitě i zásluhou výborných herců v hlavních rolích. ()
Film se sice odehrává ve slunném španělském Toledu, ale je mrazivý jako led...Ta mrazivost spočívá především v tom, že se v postavě Pilar jistě najde mnoho a mnoho žen (vzhledem k tomu, že v naší rodině došlo k něčemu podobnému, o to víc jsem snímku rozuměl). Kromě samotné tématiky jsou největší pilířem neskutečně věrné herecké výkony, kromě hlavní hrdinky i násilnický manžel a Pilařina sestra. Věřím, že dost chlapů by se na film dívalo skrz prsty vzhledem k tomu, že to natočila ženská, ale režisérce rozhodně nešlo ukázat to, jak jsou všichni chlapi špatný (v tomhle ohledu jsou výborné scény z psychologických sezění), spíš se jen tímto filmem chtěla určitým lidem otevřít oči. Jinak plné hodnocení dávám kvůli lehkému poklesu ve druhé třetině filmu, kdy trochu přešlapoval na místě a osobně si myslím, že k tomu, k čemu se hrdinka odhodlala už na konci by v realitě došlo už o něco dřív. ()
„Já se změním, přísahám. Udělám vše, co budeš chtít!“ - „To říkáš vždycky.“ - „Tentokrát tě fakt překvapím.“ Opravdu? Dokáže násilnický manžel překvapit? Nebo jsou to zase jen plané sliby a vše by se navrátilo opět do starých kolejí…Antonito sice dochází do podpůrné skupiny pro násilníky na ženách, ale divák už od začátku podvědomě cítí, že u tohohle majetnického, žárlivého, podezřívavého a cholerického muže, kterého vytočit je jedna z nejsnazších věcí na světě, moc velká šance na změnu opravdu není. Ať už tomu chce Pilar věřit sebevíc. Vývoj děje je pak sice poměrně předvídatelný a neoriginální, naštěstí pro film ho však táhnou vpřed výborná Marull a ještě o něco dominantnější Tosar (s každým dalším zhlédnutým snímkem jsem tímhle hercem víc fascinován, to charisma, kterým disponuje, je schopný zužitkovat na maximum v libovolné roli). V podobu konce se mi skoro snad ani nechtělo věřit (nemluvě o žádné reakci?), ačkoliv otázkou je, jak „definitivní“ skutečně byl (to už si musí divák rozhodnout sám). Vidím to na slabší 4*. ()
Manžel cholerický prodavač ledniček, manželka zaměstnankyně muzea, které by se líbilo povídat o obrazech. Velmi věrně podaná Marriage story, která nesází na krátkodobý dojem diváka, ale na skutečné silné vyznění. Ukazuje nevyrovnaný vztah v jeho světlých i tmavých barvách a přestože jasně dává vinu manželu Antoniovi, tak cesta k této pravdě rozhodně není jednoduché a samotný cholerik je velkou část snímku s hrdinou, který se s problémem snaží bojovat, protože ve skrytu duše přece svoji Pilar miluje. Te doy mis ojos se potýká s nepochopením na obou stranách, se slepou žárlivostí, s tvrdým domácím násilím, ale nebojí se zabřednout i do humorné sféry, k níž patří občasné seance klubu anonymních násilníků, u nichž se Antonio snaží vyléčit ze svého problému. Velmi zajímavá (a zábavná) jsou i sezení u psychologa. Snímku velmi pomáhá, že i přes všechen ten důraz na naději a snahu o nápravu nakonec končí v naturalistickém tónu, kdy po jistém velmi ponižujícím aktu ztrácí Pilar naprostou důvěru i lásku v Antonia a přes jeho nechápavý výraz se s kámoškami z muzea vystěhuje. Zprvu mi to přišlo jako jednoduchá vztahovka, ale postupně mi Te doy mis ojos ukázal, že má navíc. ()
Stále si opakuju,to nepochopim,tomu nerozumím,kam až může dojít závislost na člověku,kterého jsi kdysi milovala,co všechno se dá vydržet....?Kolik je asi takových žen jako Pilar,opakovaně odcházejících od tyrana a vracejících se po příslibu,že to bylo naposled ,co jí ublížil...Pokud je duše zasáhnutá už v dětském věku,nese si své břímě s sebou celý život,to je jen malé vysvětlení pro mě! ()
Galerie (21)
Photo © Producciones La Iguana S.L.
![Její oči - Z natáčení](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/126/160126760_96b196.jpg)
Reklama