Režie:
Aki KaurismäkiScénář:
Aki KaurismäkiKamera:
Timo SalminenHrají:
Jussi Vatanen, Alma Pöysti, Janne Hyytiäinen, Nuppu Koivu, Matti Onnismaa, Martti Suosalo, Sakari Kuosmanen, Alina TomnikovVOD (1)
Obsahy(2)
Ansa pracuje v supermarketu a své večery obvykle tráví v prázdném bytě. Dělník Holappa zase rád tráví čas s lahví kořalky. Při náhodném setkání v karaoke baru mezi nimi přeskočí jiskra a tito sympatičtí vyděděnci tak mají konečně šanci na věčnou lásku. Dokáží dvě osamělé duše hledající štěstí zdolat nástrahy v podobě nesmělosti, ztracených telefonních čísel, mužovy příchylnosti k alkoholu a dalších nepřejících okolností? Svérázný finský režisér Aki Kaurismäki natočil vlastní okouzlující pojetí osudové romance prodchnuté láskou k filmu a humorem, které na festivalu v Cannes získalo Cenu poroty. (Aerofilms)
(více)Videa (4)
Recenze (90)
Kouzelně minimalistická romance mezi melancholickým dělníkem s přílišnou zálibou v alkoholu a nesmělou introvertní prodavačkou. Zasmušilá starosvětská tragikomedie o strastiplném sbližování dvou zoufalých duší, která vyniká perfektní režijní formou, Kaurismäkiho nezaměnitelnou osobitou stylizací, suchým humorem s vážnou tváří a svéráznými charaktery. Nechybí ani sociální rozměr, nevtíravé zakomponování současných události (v podobě rádiových zkazek o válce na Ukrajině vměstnaných do bezčasých retro kulis nostalgicky působících Helsinek), skvěle padnoucí hudba ani roztomilé láskyplné cinefilní odkazy na tvorbu Kaurismäkiho režijních vzorů a kamarádů ze světa nezávislého a artového filmu. A to vše v pouhých osmdesáti minutách. ()
Romantika podle Kaurismäkiho, to je jiná. Je, Bože, tak minimalistickej, ale říká tak hodně, takovým málem. Stačila mi jen úvodní minuta od pípání masa, přes doplňování regálu a očumování od sekuriťáka, abych si řekl, tohle je mistr řemesla. Mikrovlnka Siemens, celá stylizace je pomalu skoro jako neo-noir, z minulosti, přitom se dotýká jasně současnosti (Ukrajina v rádiu). Film má jen 80 minut, což je v dnešní "pod dvě hodiny nejdu" době, osvěžující stopáž, ale způsob, jakým v něm Ansa, protloukající se životem z práce do práce a deprimovaný alkoholik Holappa (deprimovaný a proto pije a pije, protože je deprimovaný, -You're late. Four minutes. Third time this week already. -Today's Monday.), který se protlouká stejně a jak k sobě najdou cestu je neskutečná filmová magie (žeru to, jakým způsobem si předají číslo, jak ona ho napíše, on si ho strčí do kapsy, pak mu dá pusu na tvář, řekne, že mu své jméno sdělí příště a on si vytáhne cigára a ztratí lístek s číslem a pak napodruhé si ho schová tak pečlivě, až je to komický), jakým způsobem se hledají a míjejí, myslí na sebe, střídají mezitím práce, ale pokračují a hledají, až se nakonec naleznou, jako kdyby kosmicky nebylo pro ně možno jiného osudu, i přes všechny překážky - je škoda, že ve 3/4 tomu trochu dojde dech a ochladí se to (odtud vidím to, proč tomu hodně lidí dá nakonec o hvězdu míň), protože jak kouzelná je první polovina, tak chladně nastoupí jejich rozkol, protože ona zápasí se svými pocity toho, že jí nezavolal a on s tím, že neví, jak vyjádřit omluvu a co přesně cítí, i přesto jsou oba ale rádi, že se našli, tíhnou k sobě. Pozve jej na večeři. Jde nakoupit na večeři. On jde koupit květiny. Držíte jim do konce palce. A to je absolutní filmová magie. Odkaz na Jarmusche, plakáty. Po tomhle mě opravdu začíná trápit, že jsem od Kaurismäkiho viděl pouze 'Muže bez minulosti'. Ale 'Kuolleet lehdet' je nádherej, nádhernj film, už jen když si vzpomenu na scénu, kde se poprvé okukují a stydlivě uhýbají pohledem, ale nemůžou si pomoct... a pak na scénu, kdy se setkají v závěru, ona tam stojí v kabátě a kouká na něj, tím pohledem - a vězte, že i přes všechny ty emoce mě fascinuje, jak čisté je to vyobrazení lásky, bez fyzického olizování, ošmatlávání, všechno je vyjádřeno tím, jak se ten druhý cítí, tváří, co vyzařuje. Takovýhle filmy teď moc často nevidíte. A skvělá hudba! (mikropříběh filmu v dialozích) -What was this? -Sparkling wine. -Such a small glass. -It's called an apéritif. (...) -My father died of drink. So did my brother. My mother died of grief. I like you a lot, but I won't take a drunk. -And I don't take orders. (...) -Ansa. -It's me. -Who is "me"? -Me. The drunk you left alone in the street. -Oh, the wino? -The same man. -How are you? -I'm sober as a desert rat. I get loyalty discount at the AA club. -(^ ^) What changed your mind? -You did. Can I come? - <3 Come right away. ()
"Někde tu leží pacient Holappa." - "A křestní jméno?" - "To neznám..." - "Vy jste jeho blízká příbuzná?" - "Ano... Já jsem jeho sestra." - "?!?" - "... sestra ve víře..." --- S finskými filmy nemám příliš zkušeností, tato moderní a zároveň hodně retro romance se mi ale každopádně líbila. Bylo to takové (ne)příjemně (ne)obyčejné, veselé i smutné, barevné ve své šedivosti (nebo šedivé ve své barevnosti?), šáhlé a zároveň vlastně úplně normální. Celé to pěkně dokreslovala hudba. K pěti hvězdičkám za mě chybí opravdu jen malý kousek. Možná ještě jeden pes? Nebo třeba závěrečné vystoupení karaoke krále? Těžko říct, čtyři jsou ale pěkné. 80 %. ()
"Čo je s tebou? Chce sa mi z teba spať." "Mám depresiu." "Z čoho?" " Že toľko pijem." "Tak prečo toľko piješ?" "Lebo mám depresiu." Vo všetkých ohľadoch typický Kaurismäkiho film, či už ide o ten námet so sociálnym rozmerom (hrdinami sú stroskotanci z okraja spoločnosti), alebo o ten pôvabne strohý ľúbostný príbeh. V tomto prípade je ešte takpovediac navyše vložená nástojčivá téma alkoholizmu. Režisérov prístup je nadmieru minimalistický a v tom spočíva z môjho pohľadu aj jeho veľké čaro. Minimalistický je ten veľmi prostý príbeh, minimalistické sú dialógy a minimalistické sú i herecké prejavy (tie sú úplným opakom teatrálneho prehrávania), kde ma najviac zaujala hlavná herecká predstaviteľka Alma Pöysti (Ansa). A v podobnom duchu je i ten suchý sarkastický humor, pri ktorom hraje veľkú úlohu aj samotná fínčina (aspoň tak to ja vnímam - niektoré fínske výrazy mi úplne stačia, v danom prevedení, aby ma rozosmiali). Výborne vo filme funguje i jeho hudobná zložka, pri skvelej Čajkovského "Patetickej symfónii" som ani v najmenšom nemal pocit, že by bola použitá nepatrične, no a dievčenské sesterské duo Maustetytöt ma svojou hudbou doslova opantalo (ďakujem Kaurismäkimu za tento super objav). Inak by ma fakt úprimne zaujímalo, kto vymyslel ten nezmyselný český/slovenský názov filmu a prečo vôbec pociťoval takú potrebu (čo už sa niekomu nepáčilo na názve "Padnuté listy"?). Čo som si pozeral názvy filmu vo všetkých jazykov, tak sme medzi nimi úplnou, a to značne bizarnou kuriozitou. "Som triezvy ako púštna myš. V Klube anonymných alkoholikov by som dostal vernostnú zľavu." "Čo ťa tak zmenilo?" "Ty. Môžem za tebou prísť?" "Príď okamžite." ()
Kaurismakiho styl nesedne každému - jsou to více-méně statické postavy, typu životních smolařů, trochu ztracenci a nešťastníci - pasivní odevzdaností a sklíčeností až provokující a rozčilující diváka. Ale je to jeho rukopis - i v tomhle případě jde o jednoduchý scénář, žádné komplikované, nečitelné charaktery, spíš přímočarost a prostota. Postavy však disponují bohatým vnitřním životem, představami a touhami; ač navenek téměr politovánihodní, jsou to taky bojovníci, hlavně se svou malostí a jakousi karmou, která je pronásleduje. I vztah dvou hlavních protagonistů to jen dokazuje; jsou pro sebe stvořeni, i se svými chybami a závislostí u Holappiho a uvědomují si to tak nějak postupně. Jednoduchost scénáře je neotřele zvládnuta jak panem režisérem, tak i herci; finská romantika podbarvena atmosférou karaoke baru, šedými Helsinkami a (jak jinak) kinem. Aktual. 23.08. - tak nějak mám tušení, že jsem již prozkoumala téměř všechny snímky pana režiséra a musím říct, že na jeho styl jsem si potřebovala nechci říct 'zvyknout', ale musím... přišla jsem k závěru, že v té jeho filmařské jednoduchosti, vypravěčské máloslovnosti a přímočarosti se cítím doopravdy dobře :) ()
Galerie (17)
Zajímavosti (17)
- Časové obdobie filmu je nejasné a odohráva sa pravdepodobne v alternatívnej realite. Nástenný kalendár zobrazený vo filme zobrazuje jeseň 2024, ale správy rozprávané v rádiu sa odohrávajú v prvých okamihoch ruskej invázie na Ukrajinu v roku 2022. Má však zastaralý štýl a okrem iného sa tu vyskytujú elektrónkové rádiá, pevné linky a staromódne vlaky. (Arsenal83)
- Ide o pokračovanie Kaurismäkiho série Proletariát, ktorá bola pôvodne plánovaná ako trilógia a má za sebou tri staršie filmy: Tiene v raji (1986), Ariel (1988) a Dievča zo zápalkárne (1990). (Arsenal83)
- Hlavná herečka Alma Pöysti sa vyjadrila, že film bol natočený typickým Kaurismäkiho štýlom „neskúšajte a príliš nečítajte scenár“. (Arsenal83)
Reklama