Obsahy(1)
Paní Jamanaka Rika, postarší žena, která již pochovala jak svého manžela, tak i všechny své děti, je odkázána pouze sama na sebe, a proto je nucena hledat si zaměstnání. Jednoho dne se na ni konečně usměje štěstí a je z úřadu práce poslána do Domu Tsuta, kde jsou vychovávány mladičké gejši. Tam má zastávat úlohu služebné, jež má na starost kuchyni a úklid celého domu. Jenže i když to zpočátku vypadá jako zcela obyčejné zaměstnání, dům plný žen pozvolna odhaluje nejedno trápení a nepříjemné tajemství, jež se za jeho stěnami skrývají. (EMIA)
(více)Recenze (5)
Keď príde do domu gejš nová slúžka, netuší do akého prostredia sa dostala. Stáva sa svedkom a účastníkom uzavretého ženského sveta, kde panujú komplikované medziľudské vzťahy, ktoré pramenia aj zo zadĺženosti rodinného podniku. Tvorcovia sa nezameriavajú na atraktívne povolanie gejš, skôr sa snažia o poodhalenie zákulisia tohto sveta. Darí sa im to len sčasti, filmu chýba silnejšia scéna, vypätejšia situácia, všetko ide len tak samovoľne bez akýchkoľvek emócií. Druhý komentár. ()
„Úrad práce, sociálnych vecí a rodiny”, so sídlom kdesi v tokijskej provincii, akurátne ponúka jedno voľné pracovné miesto na pozíciu - chyžná, a podotýkam, že nástup je možný ihneď, skrátka, čo najskôr, ako to len bude možné. • Áno, vyzerá to presne tak, že „uchádzačka o zamestnanie”, čiže 45-ročná vdova, ktorá je v evidencii vedená, ako Rika "Oharu" Jamanakaová, vari konečne našla svoj job snov, alebo ani nie? • Všetko podstatné, medzi akými účastníkmi sa uzatvorila dohoda, sa čoskoro dozviete, čiže pozorne čítajte nasledujúce informácie: Miesto zamestnávateľa je: Dom Tsuta. Konateľ: gejša Otsuta. Zamestnankyne? V podstate, áno, zväčša iba samé ženy, paráda, to mužskému (nielen môjmu) oku určite pekne ulahodí. Obrat firmy? Vskutku, nie je to fakt bohviečo! Povahy postáv? Naozaj, od výmyslu sveta. Pracovný čas? Pohybuje sa to rôzne. Víkendy? Podľa aktuálnych okolností. • A takýmto opisom by som mohol pokračovať snáď donekonečna a ešte ďalej, no to nie je zrovna taký postup, aký si práve teraz (z)volím, pritom som chcel potenciálnych divákov len stručne oboznámiť s tým, čo by mali asi očakávať od tohto prezentovaného príbehu pod režisérskou taktovkou Mikia Naruseho, s ktorým sa mimochodom, stretávam po prvýkrát, a dúfam, že nie naposledy? • Čo sa konkrétne týka samotných výhrad k tomuto filmu, tak tie by som najskôr asi rozdelil do týchto štyroch kategórií : 1). Snímok sa mi zdal o niečo dlhší, než teda v skutočnosti bol. 2). Márne som sa tešil na Kinujo Tanakaovú, ktorá väčšinou „hrala iba druhé husle”, bola len akousi „tichou pozorovateľkou”, keďže najväčší herecký priestor dostávali najmä „matka s dcérou”, t.j. Isuzu Jamadaová & Hideko Takamineová, ale zároveň aj ďalšie, vedľajšie postavy, čím sa hneď dostávam k ďalšiemu bodu. 3). Viacero zložitých charakterov = Chaotickejšie vnímanie zo strany zainteresovaného diváka, čiže mňa, až som si ich miestami trochu mýlil, keďže všetky „vypadali navlas rovnako”. 4). Spestrenie diania istým „antagonistom”, ak to tak mám vôbec nazvať, sa celkovo míňalo účinkom, pretože mi začal postupne liezť poriadne na nervy, pričom, tento dojem, sa už jednoznačne zakladá na reálnych obrysoch, ktoré sú nakoniec, také nemastné-neslané, že na jeden raz bohato stačilo, ale po repete už v tomto prípade moc netúžim, no i napriek určitej apatii z môjho uhla pohľadu, myslím, že s týmto počinom to nie je až také „katastrofálne”, ako by sa podľa predchádzajúcich postrehov mohlo zdať, veď to by hodnotenie bolo oveľa prísnejšie, však? Prepadlo by sa ešte nadol, kde sa ocitajú mnohí nešťastníci, vrátane tých súčasných, ktorými sa to tu len tak hemží, čo sa ale nedá povedať o Nagareru, ktorý je od nich vzdialený niekoľko svetelných rokov, a oproti nim sa predsa stále jedná o „umelecké dielo”. PS : Ohľadom režiséra. Budem intenzívne rozmýšľať, kedy sa k nemu vrátim, no zatiaľ to prinajmenšom príliš nehrozí?! ()
Nepříliš vypjatý, leč skutečně smutný snímek z prostředí gejš. Pointa dává vzpomenout na režisérovo o ca 15 let starší "Hideko the Bus Conductress". Herecká sestava je doslova fenomenální, ke kompletnímu "Naruse All-Stars Female Teamu" chybí už snad jen Setsuko Hara. Pro milovníky Naruseho jasná povinnost. ()
Plynutí, ulpívání a zase plynutí. Temný tok ženského světa má svoje meandry, tůně, úskalí, ale i jezy a přehrady. A je to právě výborná znalost a vytříbený cit pro toto prostředí, který Naruseho výrazně odsouvá od jeho režisérských vrstevníků, především Ozua a Mizogučiho. Nagareru (proud, tok, plynutí) není příběhem, je neusebranou meditací, ze které nelze vyklouznout, nenutí nás něco řešit ani vymýšlet, jde si svou cestou a my se jí účastníme téměř nevědomky, neschopni nějak zasáhnout; proud někam usměrnit. Film končí, ale v naší mysli se rozplývá mnohem pomaleji, než se definitivně vlije do moře nebo vsákne do písku. ()
Atraktivní prostředí gejš je zde bohužel podáno dost nezáživným způsobem. Dvě hodiny se zde vlastně nic neděje; zatím jeden z nejslabších japonských filmů, co jsem viděl. ()
Reklama