Režie:
Pietro GermiKamera:
Aiace ParolinHudba:
Carlo RustichelliHrají:
Stefania Sandrelli, Saro Urzì, Aldo Puglisi, Leopoldo Trieste, Lando Buzzanca, Lola Braccini, Umberto Spadaro, Bruno ScipioniObsahy(2)
Skvělá komedie ze zlaté éry italského filmu vypráví o osudech dívky Angely, dcery sicilského maloměstského podnikatele, kterou svede snoubenec její starší sestry, aby tím rozpoutal bouřlivou zápletku o vášni, rodinné cti a krevní mstě. (Terran)
Recenze (48)
Klasická italská filmová komedie šedesátých let, ale vedle Rozvodu po italsku, Manželství po italsku to přece jen není první liga. Možná chybí Mastroianni, vadí i to, že je to všechno jaksi mnohem zlomyslnější. ()
Zlatá Palma - výběr ()
"Muž má právo žádat a žena má povinnost odmítnout." Ale kdo to žádal? Byl to doktor? Učitel? Farář? Ach tak, Peppino poněkud agresivněji požádal Agnese, prorazil její nedostatečně organizovanou obranu, odpanil ji, otěhotněl ji a teď si tu běhnu nechce vzít. Tak tento způsob myšlení mne hodně pobavil, vychytralé jednání dona Vincenza taky a vlastně i celá ta "srdečná" Sicílie. Na světě je prostě krásně, když se všechno dá vyřešit řevem, fackami, úplatky, únosem a samozřejmě svatbou. ()
Komedie?! Asi mě opustil smysl pro humor. Tragédie, drama, studie beznaděje, to všechno tenhle film je, ale komedie ne. Na Sicílii aspoň jednu atomovku. Vůbec nejhorší je, že víte, že kromě hlavní hrdinky máte litovat i její sestru, ale ona je tak nesnesitelná, ošklivá a hloupá, že jen doufáte, že brzo zmlkne a zmizne. Ne, nejhorší je, že Pepino to, co tvrdí, myslí vážně. Ne, nejhorší je vlastně to, že don Vincenzo dělá to, co dělá, protože je upřímně přesvědčen, že to je nejlepší možné řešení. Vlastně ... nejhorší je, že ten zákon o tom, co všechno zahladí svatba, byl nepochybně skutečný. ()
Nádhera italské komiky bez velkých hereckých ikon... ()
Geniální, geniální, geniální!............................Prostě nemám slov, když se hold sejde italský komediální um s grandiozním dabingem, výsledek stojí za to. A ty charaktery v čele s hlavou rodiny jsou bravurní. Smekám a tleskám. ()
70%. Sicílie! Aspoň jednu atomovku. Neuvěřitelně zlý film s ještě horším koncem. Tím nemluvím o tom otci. ()
Presvietená, prašná Sicília, plná upotených mužov, žien v čiernom a ich zvrátenej, pokryteckej morálky nemôže byť dobrou témou pre komédiu. Jedine v prípade, že by zobrazovala dávnu, rokmi prekonanú históriu. A napriek, že ide o film nakrútený pred pol storočím, nie som o tom celkom presvedčený. To je dôvod, pre ktorý som sa ani pri opakovanom sledovaní nesmial, skôr som pociťoval pocit trápnosti nad tým, ako niekde ľudia žijú. Nakoniec sicílske poňatie morálky a cti nie je iba fenoménom Sicílie, ale v miernejšej podobe sa vyskytovalo i u nás. Germiho film je nakrútený majstrovsky a moje váhanie medzi troma a štyrmi hviezdičkami nakoniec skončilo u slabých, ale platných štyroch. Zaujala ma aj typická hudba, ktorá mi pripomenula Leoneho spaghetti westerny. ()
Mnohem lepší než Rozvod po italsku, sice Mastroianni s Voskou byli skvělí, ale na dona Vincenza v neodolatelném podání Saro Urziho, fenomenálně dabovaný Zdeňou Štepánkem Il grande (netušil jsem, že nikdy byl v dabingovém studiu), prostě neměl, to je bez debat. Zatím co Rozvod trpěl nevyrovnaným sinusoidním tempem, Svedená hned na začátku zařadí pětku a na tu frčí skoro až do konce, na konci bohužel přeřazuje na čtyřku, ale to se dá odpustit. Nemám moc rád Rustichelliho styl, ale tady se mi jeho hudba moc líbila, jeho kombinace mafiózní a westernové hudby, plus perfektní kulisy polorozpadlých honosných paláců, to vše dokonale potrhuje kvality tohoto filmu. Tleskám vydavatelství Terran! ()
75 % Na komedii je to místy moc tvrdé, každopádně děsně uřvané a jen někdy vtipné. Český dabing z dílny Barrandova (prý 1965) jako obvykle povyšuje zážitek. Dějově trochu nesoustředěné, což ovšem sicilskému životu neodporuje. Poznal jsem mladičkého Petra Kostku v další dabingové roli elévského strážmistra, a to mě těší. Jak zpíval svého času Karel Šíp a spol.: "Sicílió tam si žijó, promítaj to u nás v bió. Víno pijó pak sa zbijó ó sole mío ó mafió" ()
„Zákon hovorí jasne: § 544. O prečinoch, uvedených v prvom odseku § 530, inými slovami o znásilnení a zneužití maloletej, to znamená o tom, čo ste urobili, platí: Manželstvom, ktoré páchateľ uzavrie s osobou poškodenou sa prečin napraví. Preto si ju musíte vziať.” • Práve tento promptný poznatok sa síce bezprostredne týkal Germiho divokého, vskutku atypickým spôsobom nadštandardného, temperamentného, talianskeho titulu: Zvedená a poškodená, no zároveň by som k nemu však pridal i tieto ďalšie prívlastky, a to zrejme v týchto nasledujúcich podobách: prefackanej, zdeptanej, poníženej, zamknutej, unesenej, vypočúvanej,... protagonistky Agnesy Ascaloneovej, ktorá si začala „vášnivý vzťah” s dotieravým jedincom Peppinom Califanoom, čo je v podstate hlavným spúšťačom nasledovných, nepredvídateľných a pomerne dosť šialených situácií s postupným pribúdaním ďalších postáv, medzi ktorými asi najviac vyčnieval Don Vincenzo Ascalone, ku ktorému bol originálny scenár asi vôbec najštedrejším, nakoľko bolo viac, než viditeľné, že si každú jednu scénu, v ktorej sa zakaždým vyskytol, zväčša (vy)užíval vo svoj vlastný prospech, až tým miestami trochu zatienil; ústredný, »zamilovaný párik« , (za)citovaný o pár riadkov vyššie, že svojimi častými a trefnými replikami, skrátka až príliš strhával na seba pozornosť, ale našťastie, ak to zoberiem, ako celok, tak sa táto «miska váh» postupne veľmi vkusne vyvážila, trebárs i s príchodom štrbavého, no o to viacej sympatického baróna Rizieriho Zappalàoa v podaní Leopolda Triesteho, ktorý sa podľa mňa svojim hereckým (kratším) prejavom, vyrovnal zrovna i tomu poprednému v podaní Saroa Urzìoa. • Osobne mi oveľa lepšie sadol režisérov predchádzajúci titul: Divorzio all'italiana, kde mimochodom debutovala i predstaviteľka Agnesy, čiže Stefania Sandrelliová, kedy sa rovnako rozohral podobný kolotoč samých, »scenáristických orgií« , ako aj v tomto ozvláštňujúcom prípade, pričom predtým dokonca i s prídavkom v podobe: Oscarom® oceneného, najlepšieho scenára s maximálnou, údernou razanciou... ()
V mnoha chvílích překvapivě zábavná a svižná komedie, jejíž obsah prozrazuje všeříkající název. ()
Spojnice mezi Fellinim a Pasolinim. ()
Klasická talianska komédia, ktorá v mnohom nie je vobec komédiou, skor tragikomédiou. S príznačným sicílskym naturelom a všadeprítomným krikom hovorí o vážnych veciach, častokrát tlačí na pilu viac ako je únosné, nikdy však neprekročí hranicu. ()
Svíravá společenskokritická studie maloměšťáckého pokrytectví, kterou jen naprostý cynik může nazvat komedií, aniž by k tomuto označení žánru nepřidal přívlastek „krutá“. Satirický ráz filmu je totiž častěji přehlušován psychologickým ponorem, karikování se rozplývá ve scénách vnitřního boje. Svět vyznávané rodové cti (přesněji: jejího obrazu) děsí svou relativizací hříchu (pro udržení (pochybné) neposkvrněnosti jména lze spáchat i vraždu, čili obětovat svou duši) i rozkladem rodiny, v nějž ústí (odcizený vztah otce ke svým dcerám). Díky vyhraněnější expresivitě snad ještě o stupeň silnější a varovnější dílo než analogické téma zpracovávající Krásný Antonio. ()
Sveden předchozím geniálním Germiho kouskem Rozvod po italsku, těšil jsem se i tady na kvalitní humor a do detailu promyšlený příběh s charismatickým hlavním hrdinou, zde vlastně hrdinkou. Zvědavost a nadšení mě ale opustilo až nebezpečně brzy. Uřvaný italský humor mi nevadí, když se ale chabá a přímočará zápletka rozplizne do téměř dvouhodinové šíře, začnete zákonitě pokukovat po hodinkách. Navíc není možné upnout se na hlavní postavu, a to zkrátka proto, že zde žádná není - nikdo z tria otec-dcera-zbabělý milenec si totiž není schopen získat divákovy sympatie. Mnohokrát mě dokonce během sledování napadlo srovnání s naším agrárním klenotem Slunce, seno... Humor je totiž podobně lidový a široké divácké vrstvě přístupný jako v Troškově trilogii. Náročnější divák si ale v obou případech nic zajímavého po zhlédnutí neodnese. ()
Z této komedie číší sebeironie italských ctností,což ji dělá sympatickou. ()
6/10 Dalsi urvany taliansky film, ale tentokrat tnouci atomovkou do vlastnich sicilskych rad. Nastesti tu nehraje Marcello, takze je to cele snesitelnejsi. Oba napadnici jsou podobni jako v Rozvodu po italsku, ale mistni pseudodatabaze se neobtezuje je vubec zaradit do vyctu hercu. ()
ocenenia : MFF Cannes 1964 - Najlepší herec (Saro Urzi) (?) ◘◘◘◘ Ten sicílsky tatko (Saro Urzì) fakt "válí", aj keď všetky postavy sú typologicky výborne zvolené :D Vynikajúca (juho)talianska bláznivá taškařice o rodine, cti a jednom pohlavnom styku. :) Hrdosť protagonistov to síce celé trochu skomplikuje, ale na koniec je z toho (SPOILER!! ale pri tejto komédii to snáď nevadí) krásna svadba a blažená smrť ("e viva! e viva!!") :D Komédia na spôsob "sicílskych Homolkovcov" mixnutých s Troškom (nedajte sa odradiť týmto menom:), kde vynikajúcu komediálnu akčnosť dopĺňajú rovnako vynikajúce dialógy. Ďakujem Pietrovi Germimu a všetkým hercom za toto predstavenie. Po dlhšej dobe som sa naozaj dobre pobavil. Výborná réžia, veľmi pekná kamera, vypointovaný strih (najmä tie retrospektívne časti, napríklad keď otec rozmýšla, kto len mohol jeho dcérku zneuctiť:)), no a herečka Stefania Sandrelli vášmu oku tiež určite ulahodí ;) ()
Po pár letech jsem se k filmu vrátil a mé hodnocení pěti hvězd bylo tenkrát oprávněné. Klenot italské kinematografie o životě na sicilském venkově a pravidlech nad kterými se dnes jen žasne. ()
Reklama