Režie:
Wim WendersKamera:
Phedon PapamichaelHrají:
Jeremy Davies, Milla Jovovich, Mel Gibson, Jimmy Smits, Peter Stormare, Amanda Plummer, Gloria Stuart, Tom Bower, Donal Logue, Bud Cort, Julian Sands (více)Obsahy(1)
Příběh tohoto filmu se odehrává v jednom z hotelů postavených kdysi ve třicátých letech. V jednom z těch hotelů, kde smích poskakoval na bublinkách šampaňského. S příchodem třetího milénia v hotelu přežívají mentálně nemocní, blázni, narkomani, prostitutky a pátý člen skupiny Beatles. Tom Tom, hlavní hrdina filmu, zrovna zamilovaně sleduje éterickou prostitutku Eloise. Až chemicky kyselý milostný vztah dala do pohybu jediná věc - do hotelu přijíždí zvláštní agent Skinner, aby vyšetřil záhadnou smrt Tomova nejlepšího kamaráda - syna milionáře - Israela Goldkisse. Nehostinné kulisy a skvělý střih vytváří ztracenou atmosféru, kterou prohlubuje jedinečná hudba skupiny U2. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (179)
Ve Wendersově „miliónovém hotelu“ se asi nikdo nezabydlí snadno. Je to zcela jiný svět než ten vzdušný berlínský, v němž se všechny sny, myšlenky a pocity slévají v jedné osvobozující polyfonii doléhající k sluchu andělských posluchačů. Je to svět klaustrofóbní – a každá vyslovená i myšlená věta k jeho uzavřenosti přispívá. Interiér, který místnosti skládají, připomíná podobnou zaprášenou knihovnu jako antikvariát, do něhož chodí Eliška, a jeho obyvatelé mohou nejednomu čtenáři připadat jako nerozřezané knihy. Pomalu se rozvíjející příběh stále vzdaluje potřeba zorientovat se ve všech těch gestech, pohybech a umanutostech, v celé té několikanásobné „hře na…“. Každý dojem z proniknutí povzbuzuje k dalším pokusům dešifrovat celou tu hieroglyfickou kompozici, byť se tím drama stále důsledněji znečitelňuje, a podobně působí i všechna vykročení z hotelových dveří: to světlo za nimi neodkrývá o nic víc než všechny ty masky. – Než jsem se rozdýchal, měl jsem dojem, že je film jen skicou nějakého budoucího díla – srovnatelně zásadního pro Spojené státy americké jako Nebe nad Berlínem pro Evropu. Že je to soubor poznámek, plno náčrtků a zkusmých ohledání. Zvláště mi nevyhovovala hudba – coververze Reedovy písně Satellite of Love srozumitelně vyjádřila, komu měla být svěřena. Také bych osobně přivítal jiné obsazení, jakkoliv jsem si postupně na ústředního hrdina i na netypického vyšetřovatele zvykl a svým způsobem si je oba oblíbil. ()
Přemýšlím, proč mě tento film od Wima Wenderse s výjimkou úvodu a závěru skoro vůbec neoslovil a výjimečně nesedl. Nemá silný příběh, až na závěr mu schází uzemňující momenty, pohybují se zde samé podivné a navrch většinou nesympatické postavy, postrádá to hutnější atmosféru, postrádá to napětí, skutečného vtipu, který by na mě fungoval, jsem tu moc nepostřehl (byť se o to ten film evidentně snaží)... Hutná myšlenka zde přichází až v závěru a ač právě díky silnému závěru s geniálními kamerovými záběry se nakonec přikláním k velmi slabým 3 hvězdičkám, nemohu si pomoct – ten závěr tu na mě působil jako z úplně jiného filmu a spíše jako z nouze cnost, aby nakonec tahle podivná dvouhodinová šaráda z hotelu plného fetujících i střízlivých šílenců dostala alespoň na poslední chvíli možnost sdělit i cosi hlubšího... Od Wenderse jsem už snesl mnohem delší filmy, které trvaly v některých případech i 3 až 5 hodin (viz. Až na konec světa), ale tento mě stihl nudit i přes relativně kratší stopáž a už po 40ti minutách jsem začínal tušit jistý problém. Jedním z mála pozitiv vedle kamery byl pro mě herec v roli FBI agenta Skinnera a až po skončení filmu jsem s milým překvapením zjistil, že jde o slavného Mela Gibsona. Tak jo, kdyby nic jiného, s výkonem proslaveného hereckého velikána ve výrazné vedlejší roli tady můžu být vážně spokojený. [55%] ()
Ani teraz nechápem čo bolo hlavnou pointou tohto diela, nezdalo sa mi že by niečo vychytávalo niečo zobrazovalo či symbolizovalo, bol to jeden veľký úlet miestami bavil, ironizoval ale i nudil. Mel Gibson mi pripadal ako do filmu dosadený úmyselne, pôsobil na mňa ako šperk ktorý mal pomôcť lesku filmu, každopádne sa tak nestalo a čo sa týkalo Jovovich či Daviesa ani oni nehrali dobre. Bola to len jedna veľká prestrelka šialensta, irónie i komédie. Možno že bol režisérov úmysel skrytý za príbehom či postavami no ja som ho prečítať nemohol. ()
Hodně zvláštní film. Na jedné straně se mu daří tvořit depresivně sebevražednou atmosféru (ale rozhodně ne díky U2, jejichž hudba je tady až nezvykle nenápadná a nevýrazná), nabízí naprosto jedinečný a zvláštní vztah mezi napůl zmateně, napůl sebejistě působící šlapkou a retardem, a představuje nám ne zrovna sympatickou sebranku exotů, kteří nechutně využívají každé situace, která by zlepšila jejich katastrofální život (který jim ale pravděpodobně naprosto vyhovuje). O tom, jestli je hlavní hrdina Tom Tom fakt úplně blbý nebo to jen hraje, jsem celý film uvažovala, abych nakonec došla k závěru, že není, o čemž svědčí nejen jeho voiceover, procházející celý dějem, ale i samotné finále filmu. To mimochodem skvěle zakončuje celkem rozporuplný film, aby ve vás po titulcím zbyl falešný pocit, že to byl vlastně výborný film. Problémem tohoto je, že se snímek honí za spoustou témat a myšlenek, aby nic nedokončil do konce - na začátku to vypadalo, že se bude pomalu odkrývat povaha mrtvého Izzyho, abychom se o něm nakonec vlastně nic smysluplného nedozvěděli. Postava Mela Gibsona se sice mezi místní podivné existence docela hodí, ale zároveň je tam tak nějak navíc - jeho úkolem je jen rozehrávat situace. Místní podivíni mají podobnou roli, navíc tvoří kolorit celého hotelu. Ve výsledku se ve filmu ale nic neděje, úvod do světa Milion Dollar Hotelu je až moc roztahaný, a to nejpodstatnější se začne odkrývat až na konci. Dvě hodiny byla až moc dlouhá stopáž. ()
Po dechberoucí úvodní sekvenci přichází postupný rozklad diváckého zážitku. Million Dollar Hotel je podvratný film plný karikatur a póz, ve své podstatě nemocné dílo. Celkové morální vyznění filmu (vražda následovaná sebevraždou) je naprosto patologické, stejně jako pohádka o odlišných hrdinech, kteří jsou uvězněni ve svém antiprostoru. Million Dollar Hotel prezentuje absolutně nekoherentní svět bez hodnot, názorů a citů. Svět vágní stejně jako ten televizní, o kterém Tom Tom tak rád a často mluví. ()
Galerie (48)
Zajímavosti (5)
- Film sa natáčal v centre Los Angeles. (youtoo18)
- Eloise (Milla Jovovich) čte ve scéně u schodů román „Sto roků samoty“ od Gabriela Garcii Marqueze a ve scéně před antikvariátem novely od Williama Faulknera. (Mr. Lobo)
Reklama