Režie:
Andreas ÖhmanScénář:
Andreas ÖhmanKamera:
Ari WilleyHrají:
Karin Franz Körlof, Suzanne Reuter, Liv Mjönes, Arvin Kananian, Filip Berg, Peter Haber, Emil Almén, Ingmar Virta, Bill Hugg, Mattias Fransson (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Andreas Öhman ve svém druhém celovečerním filmu kombinuje svébytné osobnosti s upřímným skandinávským sentimentem. Snímek Jednou to bude všechno tvoje je feel-good dramedie o nefunkční rodinné dynamice a vyrovnávání se s minulostí. Úspěšná kreslířka Lisa a její sourozenci se po víc než deseti letech setkávají na farmě svých rodičů ve švédském Norrlandu. Prostředí farmy je ztělesněním přízemnosti švédského venkova a ostře kontrastuje s ruchem jejího nového domova ve Stockholmu. Když rodiče svým dětem oznámí, že pozemky s lesem, které rodina vlastní už po generace, zdědí jen jeden z nich, stojí sourozenci před složitou otázkou. Kdo z nich je ochotný se vrátit domů a ujmout se dědictví? Situaci však nutně zkomplikují věci pohřbené v jejich minulosti a Lise se kvůli návratu objevují znovu traumata z minulosti. Tento svérázný příběh o dospívání a návratu domů, v němž herce doplňují animované postavy, skvěle vyvažuje smích a dramatické momenty. (Film Europe)
(více)Videa (2)
Recenze (9)
Pohodové drama, které nepotěší, ani neurazí. Jednou to bude všechno tvoje kombinuje humor, drama a hudební složky, z čehož bohužel vzniká jakýsi mišmaš, který přestane po třetině filmu bavit. Na komedii je málo vtipný, na hudební film málo hudební. Jen označení jako drama funguje. První půlka snímku mi připadá, jako by byla napsaná, jen aby dotáhla stopáž, protože fakticky nedává žádné nové informace. Ta zajímavá část začíná až ve druhé polovině stopáže, kdy se osvětlí, proč se na plátně dějí věci, jaké se dějí. Myslím si, že kdyby se tvůrci ubrali jen jedním žánrem, byl by to hrozně skvělý film, který by měl vysoké ambice. Cením ale odvahu k takto vážnému téma dodat animace, které některým divákům pomohou odlehčit od neveselých emocí.[Scandi 2023] ()
Poněkud nevyrovnaná autorka komiksů odjíždí na rodinný sraz na venkov k rodičům, kteří se chtějí v klidu dohodnut, který z potomků převezme rodinný les a tradici. S sebou si k tomu veze pytel vlastních problémů (tvůrčích, pracovních, vztahových), tak trochu (hodně) neví, co sama se sebou (takže les by i brala, zvlášť když se k němu nabízí fešný pomocník) a s neustále doplňovanou hladinkou prochází vším jako slon v porcelánu... Krom toho má ještě bratra a sestru, kteří sice nechtějí opouštět své zajeté životy, ale zároveň cítí, že les je příliš velký majetek, než aby jej jen tak nechali někomu druhému (natožpak vlastní sestře). Zbývá přimíchat nějaké to rodinné tajemství nebo trauma, zapíchnout brčko, citrónek a chápavé objetí na závěr. A koktejl je doma. Na rodinu! ()
Komediálna (na severský spôsob, samozrejme) dráma s pár plot twistmi, ktorá v poslednej tretine výrazne potemnie. Príroda bola krásna. Len tá "muzikálová" zložka pôsobila fakt zvláštne, "fuck" vo všetkých možných variáciách z úst hlavnej hrdinky som už radšej ani nepočítal a Freestyler sa k severskej prírode hodí asi ako ryba na bicykel. ()
Režiséra Andreasa Öhmana neznám a ani jsem od něho nic neviděl. Tento film je mé první setkání s režisérem a jeho tvorbou. A naše setkání dopadlo celkem dobře. Od prvních záběrů je vidět, že Öhmana má řemeslo v ruce, umí pracovat s herci, s kamerou, se střihem a nemá problém s komediálním načasováním. Hodně příjemně mě překvapilo, jakým způsobem Öhman zapojuje animované postavičky do děje. Tyto postavičky většinou vtipně komentují děj a pomáhají ke katarzi - rak, který zpívá o rakovině je velmi povedená a doslovná slovní hříčka. Naštěstí se Öhman nesoustředí jen na komediální momenty, ale umí dobře prodat i ty méně příjemné. Většina dramatických momentů funguje, tak jak má a jsou dobře vystupňované a i přesvědčivě zahrané. Film z mého pohledu stojí na herečce Karin Franz Körlof. Körlof zahrála svou postavu s přehledem a odvedla moc dobrou práci. Její postava je komplikovaná a nese si šrámy na duši. Při sledovaní hlavní hrdinky jsem si několikrát vzpomněl na film Nejhorší člověk na světě, kde taky hlavní hrdinka měla osobní krizi, nezvládala vztahy s muži a s rodinou, a občas se chovala jako blbka. Peter Harber je ve své roli hodně fajn, a i když toho moc neřekne, tak jeho výraz mluví za vše. Hodně mě bavil v menší roli Filip Berg, který má velmi vděčnou a zábavnou roli. Herci ve vedlejších rolí jsou přesný a přesvědčivě odehrají, co mají. Osobně se mi na filmu líbila vizuální stránka. Ten klid malé švédské vesničky je krásně prodaný. Máme tu hezké záběry na přírodu, scény kdy hlavní hrdinka běhá jsou dobře prodané, protože ukazují samotu, na místě, kde je samota. Líbili se mi scény na pile, které v sobě mají něco znepokojivého, ale zároveň pro hrdiny představují jistou formu klidu. Scény s animací jsou taky dost povedené. Co se týče záporů, tak největší zápor, který film má je předvídatelnost. Prostě tak nějak tušíme, co se bude dít, a že to bude směřovat k nějakému bodu. I odhalení některý věcí nefunguje, tak jak by mělo. Je to celkem škoda, že si s tímto Öhman nevyhrál lépe. Jednou to bude všechno tvoje je povedený film, který má co říci a jeho sledování nebyla ztráta času. Několikrát jsem se hodně hlasitě zasmál, a ke konci jsem se i lehce dojal. Škoda jen, že příběh je až moc předvídatelný. Určitě bych se nezlobil, kdyby mě film zkusil něčím překvapit. Ale pokud chcete vidět fajn feel good film ze Švédska, tak dejte tomuto filmu šanci. ()
SCANDI 2024: Film, ktorý sa mi spočiatku nepáčil, no čím ďalej plynul, tým to bolo lepšie. Predsa len, vyzeralo to, že zápletka sa bude točiť okolo toho, že ktorej z troch ratolestí starnúci rodičia odkážu les. Už len to, že v rodine si odkazujú takto bohumilú tradíciu, ktorá slúži pre verejné blaho, je divákovi otrlému zo slovenských sedláckych reálií úplne vzdialená (avšak môže sa nájsť napríklad v jednom z potomkov, ktorý chce les speňažiť). Napokon sa však dozvedáme, že sa za všetkým skrýva jeden veľký nevypovedaný príbeh a to nielen mierne šibnutej hlavnej postavy, ale prakticky celej rodiny. V škandinávskej kinematografii sa už stali fetišou obskúrne rodinné oslavy, na ktorých sa perie špinavá bielizeň (alebo ak chceme - prádlo). V konečnom dôsledku mali teda význam aj tie surrealistické animácie, ktoré sa projektovali v mysli hlavnej hrdinky (a ktoré ma spočiatku tak otravovali). P.S. Na tohtoročnom Scandi sa opakoval motív toho, že staršie generácie sa z rôznych (no najmä rodinných) dôvodov museli vzdať svojich snov. Je to znakom dnešných zmien v spoločnosti, ba priam až kultúrnej revolúcie. A je dobré, že sa niečo také dostáva do filmu. ()
Reklama