Režie:
Robert AltmanKamera:
Walt LloydHudba:
Mark IshamHrají:
Andie MacDowell, Bruce Davison, Jack Lemmon, Julianne Moore, Matthew Modine, Anne Archer, Fred Ward, Jennifer Jason Leigh, Chris Penn, Lili Taylor (více)Obsahy(1)
Film režiséra Roberta Altmana, sledující v několika dějových liniích založených na povídkách spisovatele Raymond Carvera, každodenní nešťastné osudy obyvatel amerického Los Angeles. (ČSFD)
Recenze (94)
civilnost s bizarním koncem.. vlastně celkem dost hrůza a NUDA, ale s dobrými momenty ()
Začátek mi lehce nesedl, jednak samozřejmě musí být neuvěřitelně složité představit najednou dvacet různých postav, jednak mě trochu zmátla celá ta záležitost s helikoptérami a pesticidem... Za chvíli jsem se ale do děje ponořil a vychutnal jsem si dosyta celé tři hodiny. Celou dobu jsem si to chtě nechtě musel v hlavě srovnávat s Magnolií, a (naštěstí) jde v konečném důsledku myslím o velice odlišné filmy. PTA si užívá drama a teatrálnost, plně využívá toho, že natáčí film a může si dělat, co chce. Z Short Cuts mám spíš dojem, jako kdyby Altman vzal dvacet různě propojených postav a nechal jejich příběhy, aby se samy vyvíjely, občas to působí skoro až dokumentárně a fakt jsem měl prostě pocit, jako kdybych sledoval osudy skutečných lidí. Nejvíc tady na mě zapůsobily různé drobné vtípky a okamžiky, co na sebe ani nijak nestrhávají pozornost. Pořád preferuji Magnolii, má v mém srdci prostě speciální místečko, zároveň ale myslím, že nemá smysl srovnávat, který film je lepší. Ale jedno srovnání stejně na závěr přihodím: Déšť Žab > zemětřesení. 9/10 ()
Povídky Raymonda Carvera mám moc ráda, četla jsem je mnohokrát, přesto jsem se v postavách zpočátku trochu ztrácela. Podle mého názoru bylo devět povídek příliš, zvolila bych méně, 187 minut je zbytečně moc. Herecké obsazení bylo skvělé, ale přece jen - číst Carvera je mnohem větší zážitek. Jeho knihy Katedrála a Buď, prosím tě, zticha, jsou špičkové. ()
Pouštěl jsem si to už po čtvrtý a když jsem u toho po čtvrtý usnul, tak jsem to vzdal. Čímž nechci naznačit, že by mě to nebavilo. Tím chci naznačit pouze to, že jsem u toho po čtvrtý usnul. ()
Miliony lidí tráví večery na kapačkách komerčních televizí ,kde den po dni vstřebávají po kapkách svou pravidelnou dávku umělých a nadto naředěných emoci, aniž tuší, ze by si mohli šlehnout jednorázovou końskou dávku, která by je emočně vybavila na léta dopředu. Pravdou je, že pro notnou část divácké obce by Prostřihy byly přiliš silnou infuzí. Altman rozjiždí zapletené osudy opatrne, ale postupne pritvrzuje a zaver necha divaka ve vylozene zadumcivem rozpolozeni. Ćástečné pointy jednotlivých příběhů přitom nekončí v nějakém zřejmém vyvrcholeni, režiser proste vyseknul časový usek, ten divákovi předhodil a po třech hodinách ho ukončil. Klidně by mohl natočit dalsi tři hodiny, ve kterých by případný zájemce mohl ubezpečovat o tom, že život dovede být pěkně svinskej..Komu se libila Magnolia, bude mit slabost i pro Prostřihy, ktere jsou podobne dobre obsazeny (osobni poteseni z Toma Waitse), nemaji sice tak silne momenty, na druhou stranu nevydiraji patosem a plačtivými scénami. Příjemna je neustálá přítomnost jazzové hudby, některé živé skladby z klubu by klidně mohl zpívat zminovaný Waits (nezpíval, nenapsal). Za čtyři proto, ze neštěstí v závěru bylo na můj vkus až přiliš.. ()
Na bázi vrahů všemi milovaných octomilek, s rotory točící se nedefinovanou rychlostí, ocitáme se v mozaikovém bludišti, na jehož konci čeká otřes, který otřese i s našimi milovanými octomilkami, hlavními nepřáteli zapadlé provincie Los Angeles, která překypuje mrtvolami z doby minulé, současné i budoucí. Geniální budování na aditivním a metamorfózním podloží, které skrývá epicentrum. Tolik ujetých charakterů, které působí zcela uvěřitelně, nenajdete ani v blázinci, který platí daň z normálnosti. *** Ve zkratce: Asociace sdružených octomilek bojuje tímto filmem za práva dortu, který skončil v koši. ()
Tříhodinová deprese vložená do příběhů několika los angeleských rodin, kde u jednotlivých aktérů (výborné herecké obsazení) postupně vyplouvají na povrch jejich vnitřní zranění, úchylky či obojí. Prostřihy jsou navzájem propleteny a spojí se nakonec v jedno jako dobře upletená vesta. Vyvrcholení toho všeho šíleného nastává u konce-nekonce ještě šílenějšího a rozhodně nedoporučuji ulehnouti po takové dávce depky ku spánku. Chce to pořádně vydýchat a možná i něco ostřejšího ku vzpamatování... Uf! ()
Mozaika deziluzí, agresí a nepochopení v přatelských, partnerských, manželských a rodičovských vztazích. Navzdory jisté statickosti a slabšímu tahu na branku je to vesměs dobře zvládnutý koncept. ()
Pro-fesionální-střihy!!! Způsob, jakým Altman vypráví najednou snad 8 příběhů s desítkami postav (přičemž se nedá jednoznačně říct, která je hlavní a která vedlejší) mě naprosto uchvátil. Tři hodiny by se mohly zdát hodně, ale právě díky geniálnímu střihu a schopnosti dramatizovat a pointovat jednotlivé minutkové epizody je divák držen ve stálém napětí co se bude dít dál. O skvělých hercích už byla řeč... ()
Zaujímavý film...tie tri hodiny som ani nevnímal tak ma to pohltilo....dosť mi to pripomínalo Magnóliu .... nielen dĺžkou...a spracovaním viacerých osudov ale aj tým čo bolo na konci.... ()
Jazzový hudební podkres líbivě vábí ke sledování mozaiky lidských osudů v tomto úžasném snímku, jež sloužil jistě jako inspirace pro pozdější díla typu Andersonovy Magnolie. Životy všech postav jsou spolu nějak pavučinovitě provázané. Jedná se především o tragičtější epizody, vypjaté dramatické momenty definující život a smrt. Takto určující momenty lze těžko označit za každodennost. Charaktery postav zde zpravidla také nejsou úplně obyčejné, každý je něčím unikátní. Film má pochopitelně skvělý střih a scénář, ale také hudbu, režii a herecké výkony. Je na něm znát jistá literárnost provedení. Cit pro vypodobnění atmosféry velkoměsta, které je ale vlastně jedno velké předměstí. ()
Tak zvláštní konec to mělo.... ()
Mistr Iňárritu to sice není, přesto se to podobá schématu, které tento Mexičan proslavil a mám jej ve veliké oblibě. Tento mnohovrstevný film je o životě, lépe řečeno o jeho stinných stránkách. Více, než o radosti ze života, je to o starostech, trápeních, traumatech a nevěrách. Na příbězích několika, převážně manželských párů, nám režisér předkládá doslova nastříhané sekvence z jejich nelehkého života. A je se na co dívat! Dost depresivní film má přes tři hodiny, ale ty utečou, jako voda, protože pořád se něco děje. Tedy jak říkám, filmům slavného Mexičana se to nevyrovná (hlavně závěr se příliš nepovedl), ale i tak to byl zážitek. ()
Ačkoliv je stopáž filmu poměrně rozsáhlá, nenudila jsem se ani chvíli. Nenápadné příběhy a životy obyčejných lidí, které denně potkáváte, jejich osudy se s jistou nevyhnutelností a pravidelností protínají i míjejí. Mistrovsky sladěné hořké a obyčejné útržky ze životů lidí, které jsou viděny převážně v poloze, kdy si někdy nevědomě, někdy cíleně ubližují a pak z toho plyne, že reagují překvapivě, nečekaně a nevyzpytatelně a to už bývá většinou pozdě. Je možná účinné, že příběhů a lidiček je v tomto snímku opravdu mnoho a celek působí pak jako vytříbená barvitá mozaika. Je to opět jeden ze vzácných děl, která ve vás něco silného zanechají a přemýšlíte pak dlouho jak je ten život a osud spletitý, ale zároveň jednoduchý a jak lidé dokážou bý slepí vůči sobě samým i vůči sobě navzájem. Nádhera! ()
Fantastická mozaika hodná Altmanova jména a zároveň jeden z nejrychleji ubíhajících tříhodinových filmů.Altmanův nejdůležitější film. ()
úžasná adaptace! ()
Dost dlouhý, přesto podařený a vtipný film, který ukazuje výjevy ze života několika rodin v L.A., ve kterých nechybí rodinné a intimní problémy, ale ani tragédie a smrt. Ve filmu je celkem 22 postav, jejichž osudy se více či méně proplétají. Na začátku filmu se v televizních zprávách mluví o invazi octomilek, na které stříkají helikoptéry postřik. Na začátku filmu je koncert, kde hraje mladá a vychrtlá Zoe Trainer na violoncello, a v publiku sedí Dr. Ralph Wyman a jeho žena Marian, malířka, a také nezaměstnaný prodavač Stuart Kane, který má za manželku ženskou, která se živí jako klaun na večírcích jménem Claire Kane. Marian má sestru Sherri, který se provdala za vysokého a hubeného policajta Gena, se kterou mají krásné tři děti, a který jí podvádí s Betty Weathersovou. Gene přestal kouřit, má intimní problémy s manželkou - udělá se moc rychle, nesnáší jejich rodinného psa a rád tráví čas s Betty a jejím synem, zatímco se Betty rozvádí se svým manželem a pilotem vrtulníku Stormym. Doreen Piggot je servírka, která žije v přívěsu a je provdána za alkoholika a řidiče limuzíny jménem Earl. Howard Finnigan je televizní komentátor, a také je to soused vychrtlé Zoe a její matky Tess, protivné kabaretní zpěvačky, kterou zajímá jenom ona sama. Pak je zde čistič Jerry Kaiser, který čistí bazén u Finniganových a mezitím jej otravuje Tess, ke které jde další den, a pozoruje vychrtlou Zoe, jak hraje nehybnou na hladině bazénu. Jerry má naprosto skvělou manželku Lois, která pracuje z domova jako operátorka sexu po telefonu, takže zatímco přebaluje a krmí jejich společné děti, tak mluví do telefonu o tom, jak cítí péro volajícího ve své hubě nebo ve své kundě. Také je tu Honey, dcera servírky Doreen, jejíž manžel Bill je maskér, který maluje především strašidelné a znetvořené obličeje a je to tak trochu úchyl. Ve filmu nesmí chybět ani tragédie - syn Howarda a Anne jménem Casey je při běhu do školy sražen autem, které řídí Doreen, zpočátku vypadá v pohodě, ale pak se jeho stav začne zhoršovat...Rodinnou tragédii zhoršuje pekař Andy Bitkower, který opakovaně volá Finniganům kvůli dortu na Caseyho narozeniny. Do nemocnice dorazí také Howardův odcizený otec Paul, milý chlapík, který vzpomíná na to, jak kdysi podvedl jeho matku s její dcerou. Doreen je v kavárně obtěžována třemi rybáři - Stuartem a jeho přáteli Gordonem a Vernem, kteří se chystají na ryby, a u toho je také nasraný Earl. Rybáři během chytání pstruhů a stanování zpozorují ve vodě mrtvolu mladé ženy, ale nechtějí si kazit rybolov, nahlášení nechají na další den, a jeden z nich řekne, že zná v L.A. tisíc úchylů, kteří by si s ní dali říct. No není tohle úplně skvělý film? Stejně tak byli vtipní ti tři negři v baru, z nichž jeden vyprávěl o tom, jak oběsil týpka v base, zatímco se jeden zákazník cítí rušen, upozorní jej na to, ale rychle se uklidní. Ten samý negr pak v restauraci loudí orální sex po Lois, jelikož pozná její hlas z telefonu. Stormy navštíví Betty se synkem, ale ti jsou pryč, a tak rozřeže gauč a udělá tam pěkný bordel. Wymanovi a Kanesovy se pohádají, pak uspořádají společný večírek a Mirian se přizná, že měla aférku, a tak se pořádně ožerou. Gene zase schválně nechal rodinného psa daleko od domova, ale děti byly smutné, a tak jej vzal novým majitelům a vrátil domů, samozřejmě v policejní uniformě. A jeho intimní život s manželkou se mnohem zlepší, píchají spolu každý den, a jednou je dokonce přistihnou děti. Zoe je zdrcená z toho, co se stalo Caseymu, a je znechucená ze své cynické matky, která říká, že "nesnáší L.A., protože zde všichni šňupou koks a žvaní", a tak si sedne s cellem do garáže a nastartuje motor. Honey a Gordon si po vyvolání fotek prohodí obálky a jsou zděšeni - Honey vidí fotky mrtvé holky v řece, zatímco Gordon vidí fotky se zmlácenou Honey ve vaně, přitom je jen krvavě namaskovaná od svého manžela, který předstírá, že ji bije a škrtí, až mu z toho "ťukne". Bill a Jerry jsou kámoši, kteří spolu rádi kouří trávu a chodí s manželkami do společnosti, Bill s Honey se starají měsíc o byt sousedů, kde musí krmit rybičky a najdou tam také tvrdé porno. Vyvrcholením filmu je společný piknik obou párů, během kterého se Jerry a Bill vzdálí, aby si dali jointa, a setkají se s dvěma mladými ženami, se kterými si chtějí zašpásovat, ale pak Jerrymu přeskočí a zabije jednu z nich kamenem, a zrovna začne velké zemětřesení o síle 7,2 stupně Richterovy škály... Dost divoký film, jehož postavy jsou celkem zvrácené, mají své slabosti a problémy, jako my všichni, a k jejich řešení přistupují svérázným způsobem, které by kdejaký šosák mohl považovat za urážející jeho morální hodnoty. Ale tohle je L.A.! Jo a Julianne Moore v roli Miriam dokonce ukáže svou zrzavou a chlupatou kundu! () (méně) (více)
Jako komedie to fungovalo snad jen tehdy, když Petter Gallagher rozděloval majetek v domě, jako drama na mě asi nejvíc působil příběh s malým klukem. Nechápu, proč je Tim Robbins v druhé půli seznamu herců, když hraje skoro nejvíc, tohle u obsazení filmů nesnaším a to hlavně, když je to naopak. 60% ()
,,Tragédie je život snímaný v detailu, komedie je život snímaný v celku." Charlie Chaplin ()
Dost mi to připomínalo American Beauty tím, jak se jednotlivé osudy navzájem propojují , i když tady jeden příběh do druhého výrazně nezasahuje. Zajímavá je kolážovitost a časté střihy. Přes jejich velkou frekvenci film drží pevně pohromadě a naopak si vyžaduje větší divákovu pozornost . ()
Reklama