Režie:
Jacques RivetteScénář:
Christine LaurentKamera:
William LubtchanskyHrají:
Emmanuelle Béart, Jerzy Radziwiłowicz, Anne Brochet, Nicole Garcia, Olivier Cruveiller, Mathias JungObsahy(1)
Osamělý Julien Müller vyhlíží zcela obyčejně, podobně jako jeho poloprázdný dům s hodinářskou dílnou. Posléze však začneme jeho profesi vnímat symbolicky, ani ne tak kvůli záhadným obchodněvyděračským vztahům s démonickou "madame", ale kvůli jeho poutům k tajemné Marii. Před rokem se zdálo, že se osudově setkali, jenže Marie pak beze stopy zmizela a teď se stejně nevysvětlitelně opět vynořila. Začnou spolu žít a Marie střídá chvíle oddané lásky a vášně s odtažitostí a mrazivou zmrtvělostí, jako by přicházela ze světa, kde čas nemá žádnou váhu a s ním nic, co je na něm budováno a co se v něm rozprostírá A Julien, zvyklý vše odměřovat tikotem hodin, stojí zcela bezmocně před odhalovaným tajemstvím Zvláštního napětí je ve filmu dosahováno tím, že všední prostředí se před našima očima proměňuje v mámivé labyrinty, jež obsahují magické předměty a směrem k postavám vysílají sotva zachytitelné signály. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (29)
Pro Rivetta mám slabost - a ani tentokrát mě příliš nezklamal. Opět je zde cítit jeho nenapodobitelný styl, kdy si říkáte, že se na plátně vlastně celkem nic moc neděje, avšak nemůžete se zbavit pocitu, že to "nic moc" je ve skutečnosti o mnoho víc než "něco" - tohle nejspíš pochopí jen ti, které Rivette svým stylem omámil stejně jako mě. Ač má snímek celé dvě a půl hodiny, opět uteče velmi rychle, nasadí člověku brouka do hlavy a vyvolá v něm nutkavou potřebu vidět ho někdy v budoucnu znovu, protože...jednoduše je v něm tolik k objevování. Emmanuelle jako Marie je zde jako vždy nádherná (od Hašteřilky - za těch více než deset let - se vůbec nezměnila!), Julien není příliš sympatický, ale co na tom sejde - důležité je, že jejich láska (ač trochu podivná, neboť o sobě téměř vůbec nic nevěděli) je tak nějak dojemná - člověk by chtěl zažít jaké to je, když někoho miluje tolik, že to až bolí, aby jeho city byly opětovány ve stejné míře. . . . . Sympatické mysteriózní drama pro přemýšlivé. ()
Rivette mě ani napotřetí nijak nenadchl. Spíš naopak. Ono "co tím chtěl básník říci" zde platí až moc. Dlouhé záběry by byly fajn, i dialogy by ušly, ale když ono je to ve výsledku takové nějaké bezobsažné, že jsem si nakonec říkal, proč jsem radši ten čas nevěnoval něčemu jinému. Dal bych 2*, ale to se mi zdá zase až příliš málo, takže ty tři jsou asi tak nějak akorát. ()
Nedýchal jsem podobně jako Pohrobek. Téma je ze Solaris: předtím, než se Krisovi podaří zbavit se Harey (nebo Harey sebe sama...). Krom toho v tom shledávám podobnost s Céline a Julií - ve vraceném čase a možnosti vystoupení z bludného kruhu. O to radši jsem byl, když se Rivettovi podařilo překonat hořkost - byť jen kapesním způsobem v pár minutách na konci. Krásná pohádka je to! ()
Nejdříve poznáváme Juliena. Čím více o něm víme, tím méně je nám sympatický. Co na něm může vidět Marie s vizáží Emmanuelle Béart? Postupně nám dochází, že i ona před ním něco skrývá. A začíná nám být jasné, že tu něco pořádně nehraje. Bravurně natočená fantasy romance u níž člověk místy málem zapomíná dýchat. ()
Matrjoška, která s každou další odkrytou panenkou přitlačí diváka ke zdi svou atmosférou. Mimořádný film, jehož sledování patří k velmi náročným činnostem. Nepodařilo se mi vidět film bez přestávky, mezi jednotlivými kapitolami jsem byla nucena se od snímku duševně odpoutat, abych byla schopna se vrátit. Dokonalá pointa je jen završením perfektně nastaveného kontrastu mezi krásnou a křehkou Béartovou a potulného medvěda připomínajícím Radziwilowiczem. Od dob Hašteřilky se za 12 let Béartová prakticky nezměnila (muži obdivují, ženy závidí), ale Rivette s Laurentovou se posunuli mezi skupinu tvůrců, které lze buď milovat, nebo nechápat. ()
Reklama