Režie:
Wim WendersKamera:
Franz LustigHrají:
Kódži Jakušo, Min Tanaka, Tokio Emoto, Arisa Nakano, Aoi Jamada, Jumi Asó, Sajuri Išikawa, Tomokazu Miura, Ron Mizuma, Bunmei Harada, Šunsuke Miura (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Hirajama pracuje jako uklízeč toalet v Tokiu. Žije spokojeně ve své pečlivě sestavené rutině a volný čas tráví čtením knih, poslechem starých rockových kazet nebo focením na svůj analogový fotoaparát. Ze životní harmonie ho vyruší série nečekaných setkání, která postupně odhaluje střípky z jeho minulosti. Proslulý režisér Wim Wenders (Paříž, Texas) se triumfálně vrací s poetickým filmem o hledání krásy ve zdánlivých maličkostech. Představitel hlavní role Kódži Jakušo byl na festivalu v Cannes oceněn za nejlepší mužský herecký výkon. (Aerofilms)
(více)Recenze (166)
Je to fajn. Ale: přijde mi to, jako by se Wenders koukal na Drivera a řekl si, že Jarmusche trumfne. Navíc nechápu, proč takovýhle film musí trvat 2h. Na hlavní pointu : najdeš leccos navíc i v tak osekaném, jednoduchém a přísně organizovaném životě, jsou ty 2h prostě moc. Plusem filmu je, že nemůžu dostat z hlavy otázku, co tam máme my, kteří to tak zdánlivě sešněrované nemáme. ()
„Sometimes I feel so happy, sometimes I feel so sad.“ Těžkosti života odložit, nehonit se, žít prostý až asketický život, vnímat jeho uklidňující rutinu v kombinaci s četbou, oblíbenou muzikou (trochu divácky, ale příjemně vybranou) a hlavně si všímat obyčejných krás kolem nás. Tolik jsem rozuměla Hirayamově práci (leštění cizích koupelen a stereotypní pohyby mopem jsou i pro mě uklidňující, že s tím nehodlám přestat)… Starosti a trápení vlastní či blízkých Hirayamu stejně dohnaly, jeho poklid narušily, ale i přes počáteční nevoli ho obohatily. Diváci v kině, jak je zvykem, opustili sál předčasně a nedozvěděli si nic o komorebi, slunečních paprscích prostupujících koruny stromů. Osobně tyto prchavé okamžiky vnímám pozitivně, byť s lehkou melancholií. Jenže! Ono to komorebi v japonské kultuře, jak jsem se dočetla, obsahuje nejen světlo (radost ze života), ale i stín (tmu, smutek), symbolizuje neustálý boj mezi pocitem štěstí a smutku; má být znamením naděje. A to je pro mě klíč k Hiraymově pláči a mému podivnému prozření/dojetí/rozsekání na konci filmu. ()
Pre mňa čistý zen. Rozhodne film, z ktorého si môžem, a aj budem, brať životnú inšpiráciu. Formát 4:3? No prosím pekne. Čo viac si môže človek priať.... žeby dokonalo citlivé stvárnenie ruchov v celom filme? Zvukárske blaho. Jeden z top filmov za rok 2023. Môžem povedať, že som odchádzal z kina s vnútorným úsmevom na kári... pardon na tvári. ()
Nádhera! Hlavní hrdina řekne první repliku snad po 15 minutách filmu. Naprosto famózní hra očima a gesty. Poklidný tok filmu plyne jako hladina řeky a ohromí svou přirozeností. ()
V Japonsku sú aj toalety umením. Poetický a krásny film o radostiach bežného rutinného života očami človeka, na ktorého sa spoločnosť pozerá zvrchu a často ho otvorene ignoruje. Navonok možno nudné a zdĺhavé, na druhý pohľad sa tu ale režisér hrá napríklad aj s takými "drobnosťami" ako svetlo. Dlhšia stopáž nevadí, k takémuto filmu sa hodí. V dobe, kedy sa neustále niekam ponáhľame a všetko musíme mať hotové čo najrýchlejšie, je tento film príjemným spomalením. ()
Japonská nálož životnej poetiky. Film o naoko banálnych veciach, na ktorých v živote v konečnom dôsledku záleží najviac. ()
Zenové zklidnění a přijetí naší nepatrnosti v přítomnosti, narušené záblesky minulosti, která se zvolna dere na povrch a může papírovou konstrukci denní rutiny nenávratně rozsápat. Wenders namíchal slušné karty, které mohou uctivému a pokornému divákovi vynést jen samé trumfy. ()
Poklidný snímek o jednom poklidném životě, v němž písničky znamenají více než jen hudební doprovod. ()
Krásný film. Dlouho jsem se takhle u žádného filmu necítil. Naprosto mě tento snímek pohltil, seděl jsem připoután k židli a pouze sledoval život starého dědečka z Tokia. Na první pohled se může zdát, že film je naprosto o ničem, ale není tomu tak. Jedná se o pohled na běžný život a radost z naprostých maličkostí, a to je na tom to krásné. ´´Next time is next time, now is now ´´ ()
,,Týpek žije celkem definici dopamin detox". Je možné, že v jiném rozpoložení bych dal spíše 4 z 5, ale je to bomba, velmi lidská, s ideálním tempem, neskutečnou hudbou i kamerou. Jeden z top filmů 2023. ()
Wim Wenders prozrazuje svou filmařskou osobitost hned prvním záběrem, pohledem z výšin na blikající soudobé Tokio jako na dlani. V Dokonalých dnech sděluje obsah více obrazem než slovem. Překvapí, jak dlouho divák musí čekat na delší promluvu, nebo dokonce souvislý rozhovor, což nastane až ve druhé polovině. Do té doby se film zdařile brání zdlouhavosti moc pěknou kamerou a nepříliš dlouhými záběry, které často zachytí něco dynamického (živé město, tančící stíny a listí, hbitý úklid atd.). Hlavní postava, mlčenlivý a dobrácký pan Hirajama ve vás hned vzbudí sympatie, Kódži Jakušo umí skvěle hrát obličejem. Po málomluvné části do příběhu vstoupí Hirajamova neteř a obsah se začíná vykládat, o čem nakonec film je? O štěstí, které můžete zažívat i jako stárnoucí a osamělý uklízeč toalet, z něhož je zklamaná vlastní rodina? O pokoře, s níž má člověk přistupovat k životu? O lidské odvaze být, protože život je natolik ohromující, byť se z osamělosti přátelíte s oblíbeným stromem? O vděčnosti za to, co je, kterou nezruší ani nemá omezovat těžký úděl? Hořkosladkost života, myslím, nejzřetelněji dosvědčila finální obměna úsměvů a náběhů na pláč za doprovodu Feeling Good. Mimochodem vybrané hity se poslouchaly skvěle a dobře komentovaly situaci. Za silné dojmy a pobídnutí k úvahám o životě nakonec za čtyři, 7/10. ()
Nádherný film, ako život sám. ()
Neobyčejný film o obyčejných věcech. A také připomínka, že bychom se v životě měli radovat i z maličkostí. ()
Feel good movie, v ktorom sa toho veľa neudeje a v ktorom sa kladie dôraz najmä na konkrétne aktivity hlavného hrdinu, ktoré sú pre neho bežnou záležitosťou a aj napriek bežným problémom života sa nimi nenechá rozhodiť. Pre mňa to bola skôr artová záležitosť, ktorá vybočovala zo zaužívaného štandardu a určite to nie je snímok pre každého. 60 % ()
Aneb jak udělat z obyčejného neobyčejné. Film, který nám představuje denně pravidelný režim hlavní postavy. Vstávání, čištění záchodů, koupání, focení, papání, čtení a spaní. Tohle všechno nezní vůbec nijak zajímavě, ale jak je možné, že ty dvě hodiny uběhly tak rychle? Je to dobře natočené a Wim Wenders ví jak na to, a odvedl celkem dobrou práci. Hlavní postava, která toho moc nenamluví, prožívá skoro každý den totožně. Ale objevují se jisté malé změny, které nám umožňují trochu tu hlavní postavu poznat, a i když o ní dost nevíme, tak mě ty jeho obyčejné dny prostě zajímaly. Tohle se mi těžko vysvětluje, ale tyto projekty nejsou vůbec špatné. Mé hodnocení: 8/10 ()
Hirajama má môj obdiv. Nehľadí na to, čo si o ňom kto myslí a je hrdý na to čo robí...aj keď v očiach väčšinovej spoločnosti možno robí podradú prácu. Dejovo veľmi minimalistické, ale taký je predsa aj Hirajamov život. Veľa sa v ňom nedeje a preto sa Hirajama teší z maličkostí, ako je kvalitná hudba(na kazetách) knihy a fotenie na staručký foťák. Tento pán ma naozaj má môj obdiv.....:) PS: Štvrtá hviezdička je za výborný soundtrack! ()
Vstanu, pracuji, spím. Vstanu, pracuji, potkám bezdomovce, spím. Vstanu, pracuji,... prostě běžný život. Pochopil jsem celé poselství filmu, to ano, ale mezitím třikrát usnul. Jo, jasně, je to asi můj problém, avšak pokud není film ničím zvláštní, ničím vystupující, je vůbec zapotřebí jej vidět? Já nevím. Asi ne. ()
Konečně jsem se díky KVIFF dostal k celovečerní tvorbě Wima Wenderse. Film kde se toho moc nestane, ještě míň se řekne a přesto mě potěšil jako mnoho snímků už dlouho ne. Možná trochu naivní poselství že život i přes větší či menší komplikace může být krásný, pokud ho chceme spatřovat krásný se mi z nějakého důvodu dostalo pod kůži. Skvělé civilní herectví hlavního hrdiny a prostředí Japonska bylo pak už jen pomyslnou třešničkou na dortu. Z těch malá mnou letos na KVIFF 2023 spatřených filmů rozhodně ten nejlepší. ()
Krásný a jednoduchý snímek, kde se toho neříká mnoho, avšak prožíváte spoustu. Zprvu film působí až moc idylicky a povrchně. Hirajamo se vyžívá v mytí záchodů, den co den svačí to stejné, fotí to stejné a ještě se zalíbí studentce. Co si budem, ne moc reálný scénář. Samozřejmě, je důležité najít si v každých malých věcech zalíbení a Hirajamovi se to vskutku daří a je šťastný a spokojený, ale tomu jsem postupně přestával věřit. Obrat nastává v pasáži s jeho neteří, kde do té doby jeho život působil úplně bezproblémově a skvostně. Zde se ovšem projevuje jeho osamělost a vnitřní smutek a příběh dostává reálnější nádech. Oceňuji tak, že se režisérovi Wendersovi podařilo ukázat obě strany mince a ukazuje i ne tak příjemné chvíle, jako po většinu filmu. ()
Reklama