Noci v úplňku
-
Noci v úplňku aneb Kdo má dvě ženy, přijde o duši, kdo má dva domy, přijde o rozum (více)
Režie:
Eric RohmerScénář:
Eric RohmerKamera:
Renato BertaHrají:
Pascale Ogier, Tchéky Karyo, Fabrice Luchini, Christian Vadim, Virginie Thévenet, Mathieu SchiffmanObsahy(1)
V čtvrtém snímku z cyklu „Komedie a přísloví“ přivádí jeden z hlavních představitelů francouzské nové vlny Eric Rohmer na scénu drobnou mladou Louise, ženu s posmutnělým pohledem, kterou ztělesnila předčasně tragicky zesnulá francouzská herečka Pascale Ogierová. Přičemž onen smutek v jejích očích pramení mimo jiné i z toho, že se Louise už delší dobu nudí ve vztahu se svým poslušným, možná až příliš disciplinovaným přítelem, architektem Remim. Zároveň se však žena stále nedokáže odhodlat k rozchodu. Proto také nakonec opustí jejich společné hnízdo v Marne-la-Vallé a pod záminkou, že chce být chvíli sama, se nastěhuje do nevelkého bytu v srdci Paříže. Pravda je ale především taková, že si chce znovu začít užívat večírků a ztracené svobody. A také na nic nečeká a přes neustálé pronásledování svým kamarádem, prostopášným, nicméně ženatým Octavem, začne vymetat večírky jak na běžícím páse. Naneštěstí jen máloco se dále odehrává podle jejích představ. A Louise již brzy pochopí pravý význam pořekadla, že „nikdy nevíme, co máme, dokud to neztratíme“. Ve vedlejších rolích komediálního dramatu, za nějž Pascale Ogierová získala cenu na filmovém festivalu v Benátkách, se představí Tchéky Kario a Fabrice Luchini. (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (9)
"Kdo má dvě ženy, ztratí duši, Kdo má dva domy ztratí rozum. A kdo chce všechno nemá nic." Krásná, ale větroplachá Pascale Ogierová zemřela den po svých 25. narozeninách. Eric Rohmer jí zde poslal do příběhu, krerý pro ni mohl být jako ušitý. Ale možná byl pro ni příliš náročný, možná ji svedl na šikmou plochu. Telefon. Když jeden zklame, je tu ještě spousta čísel, na které se dá zavolat. Vždycky se najde někdo, kdo byl dosud nikým. Vždycky někdo přijde, o koho jsme dosud moc nestáli. Vždycky si vzpomeneme na někoho, na koho jsme chtěli ve šťastnější chvíli zapomenout. Rozchod není konec, je to jen přeskupení figur na šachovnici preferencí, i z pěšáka se nyní může stát (nejspíš jen nakrátko) král. Lež. Nejen druhým ale i sobě samému. Vlastní byt jako příklad (sotva postřehnutelný): chce být občas sama (nanávidí samotu), aby si něco přečetla (nic nečte), aby si něco rozmyslela (nemyslí na nic)... Eric Rohmer studuje dva druhy vztahů: závazný, který vyžaduje (občas) nějakou oběť a nezávazný, který se obejde bez obětí. Oběť je na první pohled jasnou nevýhodou, výhody se projeví až v závěru. ()
Co já mám pořád o tom Rohmerovi psát,když on točil a točil a točil.A já čumím a čumím a čumím.Tak třeba, že líbí,dobrý,nejlepší.Většinou to má u mě Rohmer s těmi svými propracovanými moralitkami za 80%,ale někdy je tam ještě něco.Navíc.Tady úžasná mimoidní Pascale Ogier (a Tchéky Karyo,tak jak jsem ho ještě v žádným jiným filmu neviděl,mlaďocha). ()
Partnerkin postoj "chcem si užívať nespútanosti a dúfam, že môj druh mi bude individuálne výjazdy tolerovať" tu naráža na opačný názor partnera "milujme sa a realizujme všetky zábavy spolu, v tesnom súžití a obozretným pripúštaním si ľudí zvonka k telu". Môže takáto dvojica vôbec fungovať? Dievčenská túžba po dobrodružstvách vyústi tam, kde sa podvedome chcela dostať - do pohľadov a objatí iného muža(-ov). Ale všetko má svoje hranice, aj postpubertálne výstrelky. Otázne je, či po upokojení ega bude doma čakať pripravený mopslík v podobe partnera, vyhriata posteľ a raňajky do nej. Jednoducho stabilita, pokoj a istota, po ktorej väčšina z nás v takej či onakej podobe túži, sa rutinou môže zvrtnúť do neznesiteľnej nudy, z ktorej rýchlo vyklíči potreba rebélie. Rebélie prežívania, nie straty istôt. No niekedy si človek neuvedomí, že každá realizovaná vzťahová zmena je chôdzou po lane a pád môže byť nečakanejší než sa na pohľad zdá. Ďalší skvelý konverzačný Rohmer, odohrávajúci sa počas jednej zimy (symbolika ochladzovania dlhotrvajúceho vzťahu), kde absentujúce obrazy živej prírody nahrádzajú pastelové farby stien a obrazovej výzdoby interiérov. 75%. ()
Zamyšlení nad přesýpacími písky milostných vztahů je ponorem do duše ženy, která netuší, že doposud nestačila dospět. Mládí, které už ztratilo pel nejrůžovějšího oparu, přerostlo do světa dospělých a zodpovědných. A překročilo mez, po které se pohybuje hlavní hrdinka filmu. Život s mužem, který chce stavět na pevných základech a netají se s tím, že mu není lhostejná, je pro ni vzrůstající nudou. Netuší (nebo nechce tušit), že její protějšek není prost smyslů a soudnosti a že hranice jeho tolerance není nekonečná. Napíná lano, aniž si uvědomuje - natož připouští - že ohrožuje sebe samu. Libertariánská touha po nespoutané volnosti přerůstá do náznaků prozatím nenaplňované promiskuity. Z jejího sebezahledění ji nevytrhne ani náhodné setkání s partnerem v prostředí, kde by ho nejméně čekala. A když se odhodlá k rozhodnutí - z kontextu filmu plyne, že k rozhodnutí nanejvýš sypkému - zjišťuje, že na dvojí život ve vztahu přestává být v dosavadním páru sama. Její nedobrovolné prozření se mění v nenadálý pád - ani touha po pevných základech není prosta nalezitelných alternativ. Konec filmu, vyprávěného pozoruhodně sevřenou filmovou řečí, strukturou promyšlenou, jak se zdá, do posledního záběru, je otevřený: najde motýlek, jehož bezelstné třepotání křidélky poprvé narazilo, dost odvahy ke změně dosavadního životního stylu a kurzu? Film nenabízí odpověď - staví na výmluvně řazených alternativách. Alternativách, které ho povyšují do nejvyšších pater světové kinematografie hraného filmu. ()
Přehlídka sebeklamů, chybných vztahových a sociálních strategií se slabostmi a poklesky, narcismus, servírované klasickým konverzačním způsobem. Na řadě křižovatek osudů postav se mi rozsvítil červený semafor v hlavě – ano, i tak to může být, ale odsud už vede cesta ke konci vztahu. Zatímco Američané fabulují pomocí mrtvol, mezníky jejich dramaturgické výstavby jsou zabíjení, způsoby smrti, případně ztráta života, pro Rohmera je oním nepřekročitelným a překračovaným strašákem ztráta lásky. Herci skvělí. ()
Reklama