Režie:
Darren AronofskyKamera:
Matthew LibatiqueHudba:
Clint MansellHrají:
Ellen Burstyn, Jared Leto, Jennifer Connelly, Marlon Wayans, Christopher McDonald, Louise Lasser, Marcia Jean Kurtz, Suzanne Shepherd, Mark Margolis (více)VOD (1)
Obsahy(1)
Ovdovělá Sara Goldfarbová žije na Coney Island a snadno podléhá mámení televizních pořadů. Právě teď drží dietu, aby se mohla účastnit jedné ze show. Její milý ale bezmocný syn Harry má novou přítelkyni Marion a společně se snaží čelit bolestné realitě útěkem do snů. Ani Harryho nejlepší přítel Tyrone, který se živí prodejem drog, nemá snadný život. A tak se čtveřice lidí, jimž osud nepřál štěstí, točí v bludném kruhu bezmoci a beznaděje. (AČFK)
(více)Recenze (2 535)
Místo toho, aby ve školách pouštěli ty dokumenty o užívání drog a jejich následcích, tak by radši měli pouštět tohle. Děj je ve směs jednoduchý a prostý, ale o to tady nejde, tady jde o co nejbližší zobrazení obyčejného člověka, který sjel na scestí, a když si to uvědomil, už to bylo pozdě. Po zhlédnutí filmu jsem byl znechucen, avšak ne z kvality filmu, ale z osudů lidí, kteří kvůli drogám spadli na dno. Máme tu životní výkon Ellen Burstyn, který je neskutečně uvěřitelná a myslím si, že by si toho Oscara, za kterého byla nominovaná, zasloužila. Film má zajímavou kameru, která přesně koresponduje s rokem vydání. Dále tu máme špičkovou hudbu, která prohlubuje i tak povedené emoční napětí. Celkově se sice jedná o film s jednoduchým příběhem, ale za to ta emoční stránka je dokonalá. Jedná se o jeden z nejdepresivnějších filmů, které jsem kdy viděl a myslím si, že tento film by měl vidět každý. Tento film se podle mne řadí do seznamu těch nejdůležitějších filmů kinematografie, druhý takoví nenajdete a jako prevence proti drogám funguje lépe, než jakýkoliv jiný film či dokument. Známka: 8/10 ()
Tento film by se dal skvěle použít k odrazení mladých lidí, kteří chtějí zkusit užívání drog. Atmosféra je zde místy až přehnaně depresivní, herecké obsazení ucházející. Hudba skvěle dokresluje děj. Jen je škoda občasných slabých míst ve scénáři, který místy působil až mírně nerealisticky. Pokud nechcete aby se Vaše ratolesti daly na špatnou životní dráhu, doporučuji jim pustit právě tento snímek. ()
Cimrmanova pohádka "Jak chudák do ještě větší bídy přišel" by se měla, v porovnání s tímto filmem, co do bezútěšnosti, jít zahrabat. Requiem za sen je úžasným filmem pro ty chvíle, kdy máte chuť na pořádnou dávku kvalitní a artové deprese. Film nás provede příběhy lidí, kteří zpočátku nevedou možná nejlepší životy plné úspěchů, ale brzy nám dokáže, že tohle byla ta fajn část jejich životů. Tento film opravdu miluju, ale přesto jsem se jen dvakrát v životě odhodlal, pustit si ho znovu, pokaždé jsem si to užil a vždy mi to na pár let stačilo. Skvělá kamera, střih, hudba... Za mne je to jeden z filmů, který ve mne zanechal ty nejhlubší stopy. ()
Prevence proti drogám? Žádná "Katka", tohle by se mělo pouštět ve školách. Film je ze začátku nenápadný, ale v období podzimu/zimy, je neskutečně temný, a je pomalu až nepříjemný na sledování. Herecké výkony, a to hlavně Christophera McDonalda, jsou neskutečný, a hrozně se k filmu hodí. Na konci filmu je dokonale vybraný soundtrack, který spolu se záběry na všechny 4 osoby, dodává mráz po zádech. 5 z 5ti jednoznačně. ()
Film jsem poprvé viděla, když nám ho pouštěli ve škole, tehdy mi bylo asi 14 a už tehdy mi přišel kvalitní. Nedávno jsem se na něj podívala znovu po 15 letech a líbil se mi ještě víc než kdysi. Hlavně se mi líbí, jak jsou tam věrohodně znázorněné pocity samotných feťáků (halucinace atd.). Oproti tomu film My děti ze stanice ZOO spíš ukazuje realitu z pohledu střízlivého člověka, zkrátka syrově bez speciálních efektů. Oba filmy jsou mimochodem super, přestože je každý zpracován jinak. Na Requiem mě zaujala nejvíc asi dějová linka stárnoucí vdovy, která touží být v televizi. Ač je to vedlejší postava, je na tom hodně pravdy - tolik lidí touží po slávě a mají pocit, že pak je budou mít druzí rádi. Je to nadčasové jen s tím rozdílem, že v dnešní době už nejde o to být v TV, ale mít co nejvíc sledujících a lajků na sociálních sítích. Nebo zvyk starých ženských přechovávat staré oblečení z dob před 20 lety, které si šetří na "zvláštní příležitost" (která většinou nikdy nepřijde)... jak typické. Ještě je taky specialita některých žen si rovnou koupit o číslo menší oblečení s nadějí, že do něj jednou zhubnou. ()
Příběhy čtyř lidí, kterým zničily život drogy. Solidně natočené, dobře sehrané s naprosto geniálním soundtrackem a zatraceně silným příběhem. Opravdu tady není co vytýkat. Pravda, tohle rozhodně není žádná oddechovka na večer s rodinou ale i tak bych řekl že je to jeden z těch filmů které by měl každý alespoň jednou vidět. ()
Film, ktorý by mal vidieť každý dospievajúci. Drogy si vždy nakoniec vyberú svoju daň. Tento film je horkosmutný príbeh niekoľkých ľudí, ktorí dobrovoľne alebo pod lekárskym dohľadom dôjdu na drogách až na samotné dno. Slušný, silný, emotívny príbeh. Za mňa 5 hviezd. ()
Připomenuto po hodně moc letech a je to stále dobré. Zpočátku to vypadá na další z mnoha filmů o frajerských dospívajících, co si umějí pořádně užívat, všechno zvládnou a mají plán, jak být takhle v pohodě po celý život. Jenže pak se samozřejmě něco stane a pohodový život je narušen. A tak velký "happy end" jsem asi neviděl u žádného filmu. Silné vyústění. ()
Pomalu propadám filmařině Aronofského, který mě zase uhranul svým snímkem. Jeho styl je zkrátka svérázný a nebojí se experimentovat a ukazovat jiná zákoutí kinematografie, která někteří můžou odsuzovat, a tak se nedokáží vcítit do něčeho jiného. Jde o to, jak to berete. Já jsem byl zasažen, protože tenhle snímek vás prostě úplně vyřídí, a to jak psychicky, tak z hlediska zahlcení diváka. Rychlé, skákavé záběry, které ale dokážete vnímat a svým způsobem vás stimulují. Drží si vás pořád na hladině, kdy koukáte a jste uneseni touhle toulkou do světa rozšířených zorniček. Ze začátku se jen díváte a nasloucháte nové rovině, kdy se připravuje podnebí pro pořádný šňupanec. Aronofsky využívá split screen, což je zajímavé, protože tenhle typ obrazu se jen tak nevidí. Způsobeno jistě tím, že někdy to při sledování není příjemné a soustředit se zároveň na dvě obrazovky není jen tak. Tady to, ale celé sedí a doplňuje celou atmošku. Dojde též na až toxicky, vyleštěně, čisté barevné záběry, které se hážou do kontrastu temných, splínem našedlých záběrů. Mohl bych tady mluvit o skoro každé scéně a vychvalovat jistou genialitu filmařů, která se v ruku v ruce nese s jistou lehkostí, primitivitou a spontánností. Ale narovinu každý si nechá Requiem za sen přirůst k srdci jinak a vezme jeho jistou tíhu či si nechá jenom jeho poučnost nebo hnus co dává najevo. Jedná se o film, který vás jisto jistě bude šokovat. Snímek, který si hraje s experimentální filmařinou a rozvíjí, tak hranice, které jsou pomyslně nastaveny. ()
Reklama