Režie:
René ClairScénář:
René ClairHudba:
Georges AuricHrají:
Henri Marchand, Raymond Cordy, Rolla France, Alexander D'Arcy, Jacques Shelly, André Michaud, Paul Ollivier, Maximilienne, Eugène Stuber, Альбер Брокен (více)Obsahy(1)
Slavná levicově zaměřená satirická komedie o dvou odsouzencích, z nichž jeden uprchl z vězení a potom se propracoval až na majitele továrny. Role jeho zaměstanců je ve složitém mechanismu továrny omezena na jakési "lidské automaty". Ze strachu, že bude odhalen, se muž nakonec rozhodne továrnu přenechat právě dělníkům a se svým kamarádem uprchne vandrovat.
Společnost, která film produkovala, se více než deset let soudila s Charlie Chaplinem, protože podle nich Chaplin právě z jejich filmu ukradl mnoho nápadů do svého slavného filmu Moderní doba (1936). (Morien)
(více)Recenze (18)
Výborná satirická hudební (crazy) komedie, využívající některé postupy němých grotesek. Příběh, který je však pouze záminkou k vršení gagů, se týká dvou bývalých trestanců, z nichž jeden pohádkově zbohatne a druhý je pro svou dojemnou dobromyslnost permanentně na mizině. Zmíněná satirická složka filmu spočívá v kritice tehdejší společnosti (v době velké hospodářské krize) - samotný název snímku "Ať žije svoboda!" je ironický: když totiž trestanci prchnou z vězení, zjišťují, že venkovní svět se od toho za mřížemi příliš neliší. Nejen touto svou (levicovou) angažovaností připomíná Ať žije svoboda! snímky Voskovce a Wericha. - Nakonec bych snad ještě dodal, že na filmu se samozřejmě jeho sedmdesátileté stáří podepsalo - nečekejte tedy žádnou moderní taškařici. Mezi komediemi 30. let se však jedná o špičkové dílo. ()
7/10 Pri sledovani teto taskarice neslo nevzpomenout na dvojici V+W a jejich snimky podobneho razeni, ale toto mi sedelo vic, i kdyz postsynchrony hercum do huby moc nesedely. Pisnicek bylo nastesi malo, exteriery (interiery) byly moc povedene, moc se nekopalo do zadnice a pribeh byl takovy ze zivota ()
Hezký eskapický film představující tehdejší francouzskou zábavnou kinematografii spíše v lepším světle. Z dnešního pohledu ale působí příliš zidealizovaně. Oslavuje se svobodu, ale nerealisticky ignoruje se důsledky situace dosažené ve snímku. Je vidět ještě nedokonalé užití zvuku, film má spíše než ke komplexní práci s novými prostředky tendenci působit jako slepenec němé grotesky a nesmělých hudebních čísel, která jsou ovšem do dění vkusně zakomponovaná a nevyčnívají příliš okatě. ()
V tomto Clairově satirickém filmu se odhaluje inspirační zdroj – či přinejmenším galský sourozenec – filmových komedií Voskovce a Wericha. Dvojice uprchlých trestanců se náhodou potkává na svobodě a z napětí mezi rozdílnými životními zkušenostmi se rodí – na pozadí stále nových mříží – ryzí životní radost a vůle žít skutečně svobodně – bez dohledu i ochrany hlídačů, trezorů a starých jmen i nových masek. Svobodomyslně je komponován i snímek: entréem z vězeňské manufaktury (analogie následně zachycené a dokonale persiflované tovární pásové výroby) se zpěvem počíná filmový vaudeville, který se po zdařile zinscenovaném útěku promění v nejprve milostné, posléze sociální drama, a další žánry se zpřítomňují až do samého závěru. ()
Film s naivným príbehom, ktorý je tak trochu muzikálom, tak trochu groteskou, v dnešnej dobe už ale nefunguje v ani jednej z týchto rovín. A to aj napriek tomu, že vo svojej dobe to bol film veľmi inšpiratívny. Ako muzikál ovplyvnil Hollywood spôsobom zakomponovania piesní do deja. Ako groteska zrejme inšpiroval samotného Chaplina pri tvorbe geniálnej Modernej doby (1936). To všetko je už ale dnes pasé. Hudba je totiž hrozne otravná, pozostáva z akýchsi prihlúplych skandovaných popevkov a dookola sa opakujúcej budovateľskej piesne (tých sme si niečo v našich končinách užili). Čo sa zase humoru týka, zopár vtipných nápadov (bicykel, výrobný pás) je utopených v záplave trápnosti. Trápne mi pripadá aj to obvinenie Chaplina z plagiátorstva, vzhľadom na to, že jeho majstrovské dielo je nadčasové, kým tento film v podstate skončil na smetisku dejín. Zaradené v zozname 1001 filmov, ktoré musíte vidieť, než umriete. ()
Galerie (24)
Zajímavosti (4)
- Když natočil Charles Chaplin svůj film Moderní doba (1936), společnost Tobis, která je distributorem filmu Ať žije svoboda, se s ním chtěl soudit kvůli plagiátorství. Režisér René Clair se odmítl k žalobě připojit a řekl, že je potěšen, že Chaplin použil některé nápady z jeho filmu. Soud se ale přesto konal a probíhal téměř deset let odděleně ve Francii a v USA. Na radu svých právníků nakonec Charles Chaplin společnost Tobis odškodnil. René Clair zůstal stranou celé aféry a on a Charles Chaplin, kterého velmi obdivoval, zůstali přátelé. (ČSFD)
- První neanglicky mluvený film, který obdržel nominaci na Oscara. (ČSFD)
Reklama