Režie:
Hannah MarksKamera:
Brian BurgoyneHudba:
Ian HultquistHrají:
Isabela Merced, Cree Cicchino, Judy Reyes, Felix Mallard, Maliq Johnson, J. Smith-Cameron, Poorna Jagannathan, Hannah Marks, Kevin Crowley, Cory Hardin (více)VOD (1)
Obsahy(1)
16-ročná stredoškolská študentka Aza Holmes (Isabela Merced) trpí úzkosťou a obsedantnou kompulzívnou poruchou, čo sa často prejavuje strachom z ľudského mikrobiómu. Spoločnosť jej robí hlavne kamarátka Daisy Ramirez (Cree Cicchino), ktorá píše fanfikciu Star Wars. Jedného dňa v škole Daisy zistí, že miliardársky stavebný magnát Russell Pickett, ktorý je susedom Azy, sa stratil pri vyšetrovaní korporátnej kriminality. Hoci Aza smúti nad nedávnou stratou otca, nadviaže priateľský vzťah s Davisom (Felix Mallard), synom zmiznutého miliardára, a začne sa budovať niečo hlbšie. (Arsenal83)
(více)Videa (1)
Recenze (7)
Zaujímavý film na tému dievčina s OCD sa snaží bojovať so svojou úzkosťou a žiť život bežnej tínedžerky. Námetovo celkom vydarené a s vysokým potenciálom, ale finálny výsledok podľa mňa napokon nič extra. Neviem, ale také tie typy ako Davis moc nemusím. Ale je milé, že taký boháč si všimol akurát takú chuderku ako bola Aza. No z celkového pohľadu tento film po scenáristickej stránke za veľa nestál. Radšej od toho nemajte žiadne výrazné očakávania. ()
Želva sem, želva tam a môže byť z toho dobrá polievka. Toto je polievočka takej novej tradície - o mladej pubertiačke, ktorá trpí obsedantno-kompulzívnou poruchou. Ospravedlňuje to len fakt, že predlohu písal autor, ktorý sám týmto ochorením trpí. Avšak tých filmov, ako dnešná mládež rad radom má nejakú psycho poruchu od ADHD cez toto OCD až po stratu schopnosti rozpoznať vizuálne vlastne pohlavie, je už nejako veľa. Až človek dostáva pocit, že tu už nikto nie je normálny, alebo naopak - že ten, čo nemá niečo špeciálne, diverzné a defektné, je už v dnešnom svete nenormálny. Inak priemerný film, ktorý skazila veľká hádka medzi kamoškami, tá bola až nechutná, no a tiež neustále fóbie z baktérií, ktoré tvorili tretinu replík filmu. Vzhľadom na to si ja radšej volím želvy v akváriu alebo želvičku od Olympicu. ()
Tahleta generace a její psychické problémy. No nicméně to bylo miloučké. ()
Knihu jsem četla minulé léto a zpočátku to pro mě bylo obtížnější, jelikož sama u sebe už delší dobu taktéž pozoruju lehčí obsedantně kompulzivní tendence a myšlenky (rozhodně nic přehnaného, ale i tak), tudíž popisy úzkostných stavů hned zkraje knihy mi byly trošku nepříjemné. Přesto, po chvíli jsem se do toho vpravila a jsem ráda, že jsem si příběh přečetla. O to víc jsem pak byla potěšená, když jsem zjistila, že vyšla i tato filmová verze. S vědomím, že není žádná záruka, že to bude dobré, jsem si film jedno odpoledne jen tak pustila. První polovina ničím moc nepřekvapila, zkrátka standardní předělávka dle knihy. Navíc problémy Azy mi v knize přišly popsané mnohem intenzivněji. Pak ale ve filmu někdy v polovině přišel obrat – druhá polovina mi pocitově přišla mnohem lepší a ocenila jsem i drobné změny, ke kterým film sáhl oproti knize. Historka o želvách (ze které vychází i název knihy/filmu) zde vyzní o něco více, jelikož ji nezmíní jen tak mimochodem Azina kamarádka Daisy (jako v knize), ale v okamžiku důležitého uvědomění hlavní postavy zazní z úst profesorky, kterou Aza obdivuje (v knize tato postava vůbec není). Zároveň je tento okamžik ve filmu podpořen i propojením s Descartovou filozofií o pochybách a myšlení člověka (Dubito, ergo cogito, ergo sum). Toto sdělení je sice obsaženo i v knize, ovšem na jiném místě a z úst doktorky Singhové. Díky filmovému provedení však tyto myšlenky vyzní mnohem úderněji a přinesou znatelnější posun ve vývoji hlavní postavy. Nakonec mě filmové provedení a jeho atmosféra mile překvapila. Jak to tak bývá, příběh je oproti knize trochu zkratkovitější a zhuštěnější, ale jako celek to funguje jak má. Pokud mě něco zklamalo, tak to byl pouze mizerný překlad, za který film samotný vůbec nemůže. Člověk by čekal, že HBO Max zajistí kvalitní překlad titulků a dabingu, ale bohužel to tak není. Nejenom, že titulky vůbec nepracují s originálním překladem knihy (což by se dalo prominout), ale dokonce jsou opakovaně přeložené vysloveně chybně. Když pominu drobnější přešlapy typu, že „I’m not mad“ nebylo přeloženo dle kontextu jako „nezlobím se“, ale jako „nejsem blázen“, což v rámci dialogu nedávalo vůbec smysl, tak se překladatel dopustil zcela zásadní chyby na samotném konci filmu. Je to věta, kterou končí i kniha: „No one ever says goodbye unless they wanna see you again.“ Tato věta dává příběhu důležitý nádech naděje – tedy že loučení neznamená nutně, že se dva lidé znovu neshledají. V tomto smyslu je samozřejmě v českém překladu slovo „goodbye“ přeloženo jako „nashle“ („Nikdo neřekne nashle, když tě nechce zase vidět.“) Ovšem překladatel filmu slovo „goodbye“ přeložil natvrdo jako „sbohem“ a pak onu zásadní větu přeložil chybně ve zcela opačném významu: „Nikdo neřekne sbohem, když tě chce znovu vidět.“ Bohužel, stejně chybně jsou přeložené jak titulky, tak i dabing (jak jsem si pak zkontrolovala). Tato hloupá chyba překladu tedy zabíjí onen nadějný feeling, který by měl být zachován, a nahrazuje ho podivným smutným podtónem, který ani nepasuje k hereckému projevu (mimice postav). Nevím, jaké poměry panují při vzniku českého překladu, ale taková do nebe volající chyba mi přišla opravdu ostudná (lituju i dabéry, kteří museli sem tam dabovat repliky proti smyslu celého dialogu). Toť tedy k překladu, ovšem filmu v originále se to naštěstí netýká. Doporučení: pokud jste zdatní v anglickém jazyce, určitě spíš doporučuju pustit si film anglicky s anglickými titulky. ~(4,0★)~ () (méně) (více)
Nemám problém střelit plnou palbu. Zcela věrná adaptace, která pochopitelně postrádá akorát onu iracionální slovní intenzitu utahující se myšlenkové spirály. Na druhou stranu zase si pomáhá vizuálně a zrovna celkově ty vizuály jsou něco, co tenhle film táhne nahoru. Vypadá to fakt dobře, příjemně uhlazeně, ale ne přehnaně uměle. Herci v hlavních rolích jsou hezcí, ale zároveň i velmi sympatičtí, což dnes taky není úplně standardem. Fajn je i doprovodný soundtrack. Pár změn tam oproti předloze je a to, kromě různých drobných zjednodušení, především v chronologii a v tom, kdo jakou repliku řekne (zejména co se filozofických citátů týče). Trochu mi tam chyběla scéna v kanalizaci, kde Green na příkladu naprosté tmy vysvětluje další specifika této nemoci. Naopak příjemně a velmi logicky upgradnutá je celá linka s univerzitou v Chicagu. Každopádně, stejně jako kniha, to je možná na první pohled líbivé a zidelizované, ale zároveň to není ani trochu blbé a vůči OCD jakkoli dehonestující. ()
Zajímavosti (6)
- Fráza "turtles all the way down" odkazuje na mytologickú predstavu svetovej korytnačky, ktorá na chrbte podopiera plochú Zem. Naznačuje, že táto korytnačka spočíva na chrbte ešte väčšej korytnačky, ktorá je sama súčasťou kolóny čoraz väčších korytnačiek, ktorá pokračuje donekonečna. Názov má byť tak symbolom nekonečného úpadku. (Arsenal83)
- Autor John Green otvorene hovorí o svojich bojoch s úzkosťou a obsedantno-kompulzívnou poruchou. Hovorí, že u neho sa to neprejavuje rovnako ako je to u Azy (Isabela Merced), ale má myšlienkové špirály. Po napísaní knihy "Na vine sú hviezdy" sfilmovanej v roku 2014 mal niekoľko mesiacov obzvlášť zlé obdobie. (Arsenal83)
- Predloha Johna Greena vyšla v roku 2017 a debutovala na prvom mieste v rebríčku The New York Times Best Seller v kategórii „Knihy pre mladých dospelých v pevnej väzbe“. Román zostal na vrchole 15 týždňov a na zozname bestsellerov 62 týždňov. (Arsenal83)
Reklama