Obsahy(1)
Projedeme se v pořadí druhou zprovozněnou pražskou linkou metra, čili áčkem, z Nemocnice Motol, až do Depa Hostivař. (Česká televize)
Recenze (5)
Touto trasou jedím skoro každý den ze Skalky, nebo od "schodište nevedoucí nikam" Strašnické. V Trmalově vile se občas konají kulturní akce. Do Depa Hostivař jsem jednou omylem zajel a musel seskakovat dolů z rampy. Zmíněné nové obchodní centrum na Bořislavce jsem od roku 2018 ještě ani nezaznamenal. Ale jestliže úpadek náboženství dnes supluje víra v ekonomický růst, zdá se mi důstojný moderní stánek konzumu. Ke shlédnutí na https://www.ceskatelevize.cz/porady/16190507166-prahou-podzemni-drahou/224382580430002/ ()
Tak jako na nejstarší trati C i zde na trati A bývalo kdysi hojně zastoupené umění ať už se jednalo o mozaiky, reliéfy, plastiky či sochy nebo fontány. V tomto dokumentu se ale o nich bohužel moc nedozvíme, sice byl třeba zmíněn již odstraněný světelný objekt ve stanici Náměstí Míru nebo to, co zbylo viditelné ve vestibulu Hradčanská ale další spousty děl byly vynechány či opomenuty a spíše se zase věnujeme stavbám nahoře. Je to škoda, proti formátu nemám vůbec nic, ale v rámci 50. výročí metra jsem očekával jiné pojetí dokumentu obzvláště, když se na právě budované trase D mají vrátit umělecké prvky do prostor metra. Vetřelce a volavky však neočekávejme. ()
Na infantilní rýmovánky už si asi zvykám, i když šišlání pana Vávry je něco, co se nedá omluvit ani žádným stylovým záměrem. Co ale odpustit nelze, je faktografická nepřesnost (ne, stanice Hradčanská opravdu nemá dvě boční nástupiště, ta má třeba Nemocnice Motol; tomu, co je na Hradčanské i na většině ostatních stanic této trasy, se říká boční lodě, nástupiště má klasicky ostrovní). Čím dál tím více mi vadí výlety na povrch za naprosto nesouvisejícími pražskými stavbami (aby si člověk s metrem spojil památník Jaroslava Ježka nebo chrám sv. Ludmily, to už chce opravdu velkou představivost), kvůli kterým pak není čas na to nejdůležitější, o čem měla být řeč především, tedy na metro. Některé stanice jsou tedy naprosto vynechané (Petřiny, Jiřího z Poděbrad, Flora, Skalka) a metro se místy paradoxně ocitá vlastně „na druhé koleji“ (a není to žel kolej železniční) a slouží jen jako spojnice mezi jednotlivými povrchovými stavbami. To je velká škoda, protože k tomu slouží i běžně, a dokument tak naplno nevyužívá svůj potenciál upozornit na to, že to není jen ryze funkční a účelová dopravní stavba. Na druhou stranu oceňuji, že tentokrát nepřišla řeč na nic, co by vůbec nesouviselo s místem, o kterém se právě mluví, přece jen se ty zmíněné prvky architektury Prahy alespoň nacházely poblíž těch stanic. Palec nahoru i za účast paní Světlany Lavičkové. ()
Spoustu stanic se opět vynechalo. Je to za mě škoda, protože když už se do tohoto projektu autoři pustili, tak ho měli udělat pořádně. Stanice které se do pořadu "vešly" byly z většiny zajímavé, ale taková Bořislavka nechápu proč dostala tak velký prostor, když je to ze všech ohledů nejnezajímavější stanice. Uvidíme co přinese "béčko", ale pokud to půjde podobným tempem, tak se polovina stanic ani nezmíní. ()
😎V dílu si zahrála malou roli Světlana Lavičková. Česká rozhlasová moderátorka, redaktorka a reportérka. V roce 1978 namluvila hlášení na lince A pražského metra. Lavičková je spolu s Evou Jurinovou v pražském metru nejdéle fungující hlasatelkou. ()
Zajímavosti (1)
- V epizodě si zahrála malou roli Světlana Lavičková – česká rozhlasová moderátorka, redaktorka a reportérka. V roce 1978 namluvila hlášení na lince A pražského metra. Lavičková byla spolu s Evou Jurinovou v pražském metru nejdéle fungující hlasatelkou. (sator)
Reklama