Režie:
Věra ChytilováKamera:
Jaroslav KučeraHrají:
Ivana Karbanová, Jitka Cerhová, Marie Češková, Jiřina Myšková, Julius Albert, Oldřich Hora, Jan Klusák, Josef Koníček, Jaromír Vomáčka, Václav Chochola (více)Obsahy(1)
Kudy chodí, tudy provokují. Slavný film režisérky Věry Chytilové o dvou Mariích a o bludném kruhu pseudohodnot a pseudovztahů.
Dvě mladé ženy, Marie I a Marie II, se rozhodnou být zkažené, protože svět kolem nich je také takový. A tak začnou hledat jakoukoliv legraci. Spolu zamotají hlavu několika postarším pánům, které pak nechají zaplatit velkou útratu a nakonec je posadí do vlaku. Okradou toaletářku, zahrávají si se zamilovaným mladíkem… Ale to všechno jim nestačí, protože chtějí být ještě zkaženější. A také si uvědomují, že si jich lidé okolo nevšímají. Jednoho dne se dostanou do luxusního hotelu, kde je v sále připravena opulentní hostina. To je teprve ta pravá příležitost se vyřádit…
Provokativní moralistní groteska Sedmikrásky byla druhým celovečerním filmem Věry Chytilové (po realistickém dvojportrétu O něčem jiném). Film překvapil publikum, kritiku i oficiální kruhy svou silnou stylizací, která ho odlišovala od všech filmů tehdejší produkce. S podobně radikálním pojetím filmové estetiky přišla autorka i ve svém následujícím dile Ovoce stromů rajských jíme (1969). Pak následoval distanc až do roku 1976, kdy se autorce podařilo natočit hořkou komedii Hra o jablko.
(oficiální text distributora)
Recenze (317)
"Jak stará je vaše stará?" Tak to mi teda tři ohon o ebonitovou týč....to byl ozajstný "slepičí úlet" :D Novovlná Věra Chytilová pomocí svého na formě si zakládajícího podobenství křičí z okna svou progresivní kritiku společnosti až se tehdejšímu zarytému poslanci Pružincovi ježí kravata. Achtung, achtung, Marie uno and Marie duo nejsou společnice vhodné úplně pro každého. ()
Nekompromisní hříčka probublávající sirnými plyny lidských snad o zachycení celku v jednotlivých existenciálních výrocích, které v koláži složené "ženskou" logikou utvářejí bezčasí ležící v mléce, tázající se po vlastní identitě. No zkrátka je to neuvěřitelný úlet. :-) ()
Tak tuto experimentalnu zalezitost som si celkom zalezitost som si bez ohladu na afekt hlavnych hrdiniek celkom uzila. Farebny, sialeny a zabavny film. ()
“Když se všechno kazí, budeme zkažené i my.” Specifický snímek artového pojetí v groteskním rozletu ve svém filosofickém pohledu a kritiky společnosti napříč spektry všedního života. I přes urvalou kritiku své doby s přehledem obstojí i dnes. Snímek je ohledně naivity prezentovaných dívek tak surrealisticky silný, že se té kritiky za socialismu v podstatě nelze ani divit. Avšak s jistotou lze říct, že kdyby něco takového bylo natočeno dnes, a to s poukazem právě na dobu dnešní, mohutné kritiky by se to jistojistě nevyhnulo zrovna tak. Režisérka Věra Chytilová tímto snímkem také do československé kinematografie hodila tvůrčí artové vidle, a to pořádné. Zákazu snímku po událostech v roce 1968 se tedy taktéž nelze divit. Je plný odkazů a symbolik ve svém útoku na morálku, avšak v takovém uměleckém rozhraní, že je pro běžného diváka naprosto hodně těžko uchopitelný. Tzv. paradox interpretace prezentovaný obrazově vizuálními montážemi je zkrátka spíše cílem na náročného diváka. „Jde mi o to dostat diváka do situace, kdy sám přemýšlí, jakou roli hraje ve vlastním životě, když se kouká na moje filmy. Chci, aby srovnával svůj život s tím, co vidí na plátně,” nechala se slyšet Věra Chytilová, což byla rána především pro stranické soudruhy. Za socialismu si přece byli všichni rovni, tedy nemohlo být mezi lidmi rozdílu. A tak snímek a Věra Chytilová následně dopadli, jak dopadli. Film i ona se se dostali na černou listinu. Ano, film není pro každého, byť je to škoda a ne zrovna malá. Taková prezentace v rámci upozornění na povrchnost mezilidských vztahů prostřednictvím dvou dívek, právě tohoto marastu plně využívající ke své rebelii, se jen tak nevidí. ()
Včera vydal britský magazín aktualizovaný seznam 100 nejlepších filmů všech dob a film Sedmikrásky od Věry Chytilové se umístil na 28. místě a já si říkám do píče PROČ? Ano, co se týče vizuálních efektů a střihu, je to možná průlomový film a to je tak všechno. Nervy mám jenom jedny, ale tenhle film fakt ne. Jestli ho po mně někdo bude chtít, asi mu plivnu do ksichtu. Utrpení! Utrpení! Utrpení! Dvě hlavní postavy bych zašlapal do země. V životě jsem neviděl otravnější postavy. Už od začátku mě sraly. Tohle experimentální nevím co už bych nejraději nikdy neviděl. ()
Film jsem zřejmě nepochopil, dvě fuchtle neví, co by roupama dělala... ()
Nestydím se to říct : absolutní debilita! Nejsmutnější je, že sem na tom byl v kině a neusnul! ()
Tohle bylo tak úchylné, až to bylo krásné! Vůbec se mi na to původně nechtělo dívat, začátek mi dal za pravdu a já se nachystala, že budu další hodinu sedět před televizí, číst si a občas mrknu na obrazovku, ale pak se něco stalo... nevím co, ale na tom nezáleží. Pak se to prostě rozjelo a já už od obrazovky oči neodtrhla. Normálně takové věci nesnáším, ale tohle mě chytlo (až na úplný závěr, který jsem nějak nepochopila:) Šílený smích, šílené nápady a kousky a ještě šílenější Vadí? Nevadí! 80% ()
Afektované nechutné herectvo a hnusný gýč. Ani ďalší Chytilovej film ma nechytil, ťažko chápem, že práve ona má na svojom konte fakt vtipné Dědicství... ()
Nádherná filmografie let 60., barevné, zvláštní, skvělá myšlenka. Pro běžného diváka se to ale nehodí, možná ani nemá. Herecký (ne)výkon Karbanové, a hlavně její hlasový projev, jsem bohužel neskousla, brr. Zajímavé je, že o tomto filmu jsem se dozvěděla z množství zahraničních zdrojů, řekla bych snad, že je populárnější za hranicemi než doma. ()
Poriadny úlet ()
Československý experimentální film, jenž má za úkol v prvé řadě provokovat a jehož příběh je odsunut do pozadí, pokud tedy vůbec existuje. Snímek V. Chytilové pobuřuje pokleslou morálkou dvou hlavních představitelek, jež si umínily, že budou v tomto zkaženém světě také zkažené, ale dráždí i svou netradiční formou pojetí filmové estetiky a její stylizací. Dvě dívky (krajně nesympatická I. Karbanová s věnečkem na hlavě a nepatrně snesitelnější J. Cerhová s pozdější kariérou modelky) na prahu dospělosti s nízkou morální úrovní tráví svůj čas bezcílným a neuvěřitelně (!) hloupým tlacháním s uši drásající dikcí, bezohledně využívají citů a důvěry jiných osob, aby tak splnili svůj záměr být zkažené. Skvělá příležitost provést něco odsouzeníhodného se jim naskytne v závěru, kdy se ocitnou v komnatě s luxusně připravenou hostinou. Na samém konci se v nich však něco zlomí, začnou pohlížet na svět jinak a napravovat své chyby. Musím přiznat, že osud záměrně provokativně vybraných hlavních představitelek mě nezajímal více než pět minut, poté bylo nutné tento experiment víceméně přetrpět. Neupírám Sedmikráskám jistou vizuální originalitu, novátorské prvky a samozřejmě odvahu s něčím takovým přijít, avšak pro tuto přehlídku hlouposti v uměleckém hávu dle V. Chytilové mám pramálo porozumění a nejsem si jist, jestli nejsem oceněním tohoto nikoli šokujícího, ale trapného a nudného díla dvěmi hvězdami příliš štědrý. Bohužel nejhorší film za hodně dlouhou dobu a jednoznačně ztráta času. ()
Ne, opravdu nemusím od Věry Chytilové vidět všechno. ()
„Daisies“ jsou odvážným a vizuálně poutavým uměleckým dílem, které vystupuje mimo tradiční hranice filmové tvorby. V porovnání s ostatními filmy tzv. Československé nové vlny (Forman, Němec, Menzel) se výrazně odlišují a zanechávají diváka s dojmem, že právě objevil něco jako umělecký experiment. Oproti svým kolegům Chytilová jde již od začátku přímo do toho a pomocí různé symboliky ukazuje, jak vypadá svoboda v šedesátých lidech a jak vypadá silná nezávislá žena. Latence příběhu zde napomáhá pro vytváření abstraktních a symbolických scén. Film je díky nim přeafektovaný, nudný, bez jakéhokoliv vyprávění a působí jako hodina a půl dlouhá koláž nádherně sestříhaných a pořízených fotek. Právě ty ony abstraktní scény jsou podle mého názoru tím hlavním kde film ukazuje, co je to svoboda a činí ho tím výjimečný. Paradoxně mi přijde vtipné, že hlavním důvodem, proč byl film zakázán, je jeho vyvrcholení, kdy sedmikrásky plýtvají jídlem kdy v Čechách bylo období hladu. Musím ještě jednou zmínit a vychválit právě onen střih a výtvarnost (Krumbachová), která posouvá film na světovou úroveň a dodnes je díky tomu považován za jeden z nejlépe natočených českých filmů vůbec. 70 % ()
„TENTO FILM JE VĚNOVÁN TĚM, KTEŘÍ SE ROZHOŘČUJÍ POUZE NAD POŠLAPANÝM SALÁTEM“ Mě rovněž vadí pošlapané kuře a další znehodnocené a zničené jídlo. Snad každý normální člověk ví, že tohle se s Božím darem nedělá! A Chytilová nejlíp, jinak by nám nenabízela tuto cynickou omluvnou repliku povýšených dekadentních elit. Nechutné chování dvou slepic. Režisérka s Krumbachovou jistě ochotně předvedly, jak se správně tančí v jídle. Jeden pentagram za charleston. ()
Tento film má zrejme význam asi len historický. Pre klasického diváka nepozerateľné. Asi to bolo určené len štamgastom. Zaujimavý koment:YURAyura ()
"rehabilitační středisko - umři! umři! umři!" ...je mi jedno, o čem si kdo myslí, že to bylo; nebo o čem to mělo být, pro mě to byla prostě ve všech (sedmi) směrech krása... vizuálně opravdu nádherný - přitom neuvěřitelně absurdně zábavný a vtipný - film, se skvělou hudbou, šmrncovníma herečkama a (znovu) neuvěřitelným výkonem Jana Klusáka - jakože sběratel motýlů... ;) "cítíš?" "co zas?" "jak ten život prchá"... jo, sedmikrásky - člověk by řekl spíš dvě husy, ale husy sympaťandy a každý tzv. excentrik vedle nich vypadá vlastně úplně obyčejně... tak třeba já nůžkama jedl dosud pouze olivy..... ()
Revoluce! Spíš videoart než film. Jen mně hrozně vadilo, jak šlapaly v tom salátu. ()
Hmmm, zajímavé! ()
"..tomuhle říkám dortíček, néé tamty tvoje srágory"..........."vadííí..?"................"nevadíí" ..:)) ..chvílemi nudné, chvílemi zábavné a vtipné... ()
Reklama