Režie:
Stephan ElliottScénář:
Stephan ElliottKamera:
Brian J. BrehenyHudba:
Guy GrossVOD (2)
Obsahy(1)
Život je hořkosladká show... Hrdiny svérázného road movie jsou dva transvestité a jeden transsexuál, kteří se ze Sydney vydávají v ojetém autobuse láskyplně nazývaném ženským jménem Priscilla přes poušť do australského vnitrozemí, aby v městečku Alice Springs účinkovali se svou show, v jejímž rámci muži tančí ve výstředních ženských kostýmech na populární hity ze 70. let. Cestou se trojice setkává s nejrůznějšími lidmi, z nichž ovšem ne všichni jsou ochotni jejich odlišnost akceptovat... Režisér a scenárista Stephen Elliott se ve svém snímku nevyhýbá pečlivě volené vulgaritě a křiklavé melodramatičnosti. Jeho snímek, odkazující ke klasickým, často kýčovitým hollywoodským muzikálům, je prokládán řadou tanečních čísel, jimž dominují vizuálně opulentní kostýmy ústřední trojice. Jeho hlavním tématem však zůstává tolerance k odlišnosti a hledání životní rovnováhy a naděje. V hlavních rolích excelují Terence Stamp, Hugo Weaving a Guy Pearce. Snímek, který byl premiérově uveden na věhlasném filmovém festivalu ve francouzském Cannes, získal Oscara za nejlepší kostýmy a celou řadu dalších cen. (Česká televize)
(více)Recenze (138)
Musím sa priznať, že jediným dôvodom, prečo som sa rozhodol tento film pozrieť, je jeho zaradenie do publikácie 1001 filmov, ktoré musíte vidieť atď.. Som rád, že som ho videl a že som ho videl až teraz, keď viem, kto sú Terence Stamp, Hugo Weaving a Guy Pearce a potom, čo som ich videl v mnohých, diametrálne odlišných úlohách. Takže predsudky stranou, Priscilla je vydarený film, založený na silných hereckých výkonoch, vďaka ktorým vám budú postavy blízke a časom aj zabudnete na ich, povedzme že, "inakosť". Vďaka "púštnej" atmosfére filmu som čakal, že sa niekde z rohu prirúti Mad Max. ()
Tenhle film byl tak otřesnej zážitek, že jsem myslel, že to natočil nějakej sadistickej úchyl, aby mučil diváky. Nějak mi totiž nedošlo, co je zajímavýho nebo snad vtipnýho na bandě tranďáků, co jezdí růžovym autobusem a předváděj nějaký svoje buznoviny. K tomu si ještě připočítejte, že ve filmu prakticky celou dobu uslyšíte to nejpříšernější disko, který kdy vzniklo (Gloria Gaynor, Village people a podobný sračky) a dílo je dokonáno. Já můžu jenom napsat, že je to akorát hnusnej kýč a podruhý se na to rozhodně dívat nebudu. Docela by mě zajímalo, čim si film vysloužil tak vysoký hodnocení od ostatních uživatelů. ()
Tenhle snímek mě uchvátil. Postavy jsou tady tak parádně zahrané a ani trochu nevyznívají jako karikatury - no dobře, Guy Pearce chvílemi ano - že se vám s nimi snadno podaří propojit. Je to vlastně jen road movie, ale je vizuálně a hudebně krásné, navíc se snaží sdělit příběh, což je neméně důležité. Bál jsem se zbytečně. ()
Tak především, nejedná se ani tak o Priscillu, což je autobus, nýbrž o dva transvestity a jednoho transsexuála, kteří se tím autobusem vydávají napříč Austrálií s cílem splnit dětský sen jednoho z nich - zdolat King´s canyon v botách na podpatku a kostýmech královny (ABBA forever!). Všichni tři hlavní představitelé jsou v rolích bukvic tak věrohodní, že jsem v nich jen stěží poznávala herce, kteří později hráli drsňáky v Matrixu nebo Mementu. Bohatá kostýmní výprava a zpěvně-taneční kousky se střídají s vtipnými (a taky sprostými) dialogy i se záběry nádherné australské přírody. S těmahle chlapíkama (holkama?) bych si tu road movie střihla taky moc ráda, klidně bych třeba obracela kazety v kazeťáku, kdyby mě vzali sebou. ()
Vždycky jsem si pod tím fantazii jitřícím názvem představoval mimořádně extravagantní úlet, originální, drzou, málem undergroundovou jízdu, a po pravdě jsem z reality trochu zklamanej; problém bude nejspíš v tom, že mě samotný fenomén travesty show ani disko popíky nijak zvlášť nefascinují (v dobrém ani špatném), rozjařenost z toho, s jakým stylem a chutí své drag queens hrají Hugo Weaving a hlavně blazeovaný Terence Stamp, trousící krásně přisprostlé sarkasmy, mi vydržela jen chvíli, a pak už mi ke koukání zbyla jen nevzrušivá idylka v půvabných kulisách australské pouště s občasným krotkým náznakem dramatu či mírného dojáku o intenzitě zdařilé telenovely. Tenkrát před čtvrt stoletím to možná bylo větší zjevení, ale na druhou stranu, takové nesrovnatelně podvratnější, šílenější i zábavnější Rocky Horror Picture Show má ještě o dvě dekády víc, a o Almodóvarových komediích nebo Snídani na Plutu se snad ani není fér zmiňovat. ()
Galerie (59)
Zajímavosti (1)
- Julia Cortez v tomto filmu debutovala. (Pumiiix)
Reklama