Režie:
Martin DuffyScénář:
Jennifer SarjaKamera:
Stephen KazmierskiHudba:
Christopher TyngHrají:
Elijah Wood, Janeane Garofalo, Roger Rees, George Gore II, Oni Faida Lampley, Rachael Leigh Cook, David France, Joe Perrino, Adam LaVorgnaObsahy(1)
Barney Snow se jednoho dne probudí v nemocnici a ze svého života si nepamatuje nic, jen své jméno a opakující se vzpomínky na autonehodu. Budoucnost je nejistá a on si z kliniky vytvoří přechodný domov. Brzy zjišťuje, že všichni ostatní z oddělení umírají na smrtelné choroby - všichni kromě něho. Když další pacient Mazzo požádá Barnyho, aby dělal hostitele jeho setře Cassie, která jej chodí navštěvovat, vznikne mezi nimi hluboké přátelství, které rozkvete v lásku. Pro Barnyho tento vztah znamená nový začátek. Jak mu však střípky vzpomínek začínají vytvářet celistvý obraz, začíná odhalovat záhadu kolem svých podivných snů a upomíná se na svůj předešlý život. Jak bude Barney reagovat, až jednoho dne zjistí celou pravdu o své minulosti a jak se zachová, když ho Mazzo požádá o pomoc, kterou je těžké odmítnout? (oficiální text distributora)
(více)Videa (1)
Recenze (26)
Ze začátku solidní film s pěkným nápadem, ale tvůrci z toho mohli vytřískat víc. Dojemné ani trochu a kde vidíte "hluboké přátelství, které rozkvete v lásku"?! Barney s Cassie se viděli asi třikrát, poté se objali a políbili! A opravdu, ale opravdu jsem nepochopila konec! Jestli je někdo schopen vysvětlit mi, jak ten příběh vůbec skončil, prosím napište mi zprávu. Děkuji. ()
Přestože má snímek několikrát možnost rozburácet tesklivý orchestr a diváka trochu podrásat, nakonec si až do konce bez větších ambicí drží své pomalé nezúčastněné tempo. Máte-li tedy rádi tiché nenápadné snímky, které se v náznacích dotýkají několika témat, hezky se na ně dívá a v zásadě vám nevadí, že postrádají ucelenější obsah, pak si asi příjdete na své. Vzhledem k povaze filmu do popředí vystupují především celkem pěkně napsané dialogy a hlavní postavy, které sice nevynikají nějakou drtivou komplexností, minimálně však lze konstatovat, že nejsou nudné. Elijah Wood je bezesporu jdním z těch talentovanějších herců současnosti a tu hodinu a půl jeho (zde zpochybňované) charisma celkem v klidu ustálo. A Rachael Leigh Cook to zde ohromně sluší. Nicméně, podle toho jakým byly na začátku karty rozdány, nelze se na konci ubránit mírnému pocitu zklamání ()
„Kdyby ses měl vzdát minulosti, abys měl budoucnost, udělal bys to?“ „Já to udělal a z mýho života zbylo tohle.“ „Jsem čistá stránka, na kterou se zapisuje jen samý umírání.“ Při pročítání komentářů jsem si celou dobu říkala, zda jsem se dívala na stejný film, jako ostatní komentující. Už víckrát se mi stalo, že se můj názor rozcházel s většinou a jelikož většina se zde kloní spíše k průměru, musím připojit názor svůj. Štřípky vzpomínek určitě neaspirují na drama roku, nicméně patří k filmům, které kupodivu i přes velice smutné téma nepřivodí divákovi rozsáhlou depku, ale spíš pocit, že i při nevyhnutelnosti, kterou s sebou nevyléčitelná nemoc nese, není nezbytně nutné propadat beznaději. Projev Elijaha Wooda rozhodně nebyl strnulý, ale naopak naprosto adekvátní charakteru postavy, kterou hrál (chtěla bych vidět kohokoliv jiného s břemenem, které musel nést, jak by hýřil energií), čirost ostatních postav a střídmost celého projektu naprosto skvělá, hudba báječná. Dávám za 4* a rozhodně doporučuju. ()
Obyčajná priemerná dráma, kt. ma tak počas celého filmu nudila. Zaujal iba osud hlavného hrdinu. Ale čo mám najradšej na drámach sa opäť ukázalo. Moja najväčšia slabosť na emocianálne scény, kt. bola na konci tohto filmu na vysokej úrovni a záver na zamyslenie. Prikonil som sa k 4* ale udelujem 4 a 1/2* ()
Mladý Barney se bez vzpomínek na minulost probouzí v nemocnici, kde jsou mu společností jen noční můry vracející se autonehody a několik dalších pacientů, kteří tu však „bojují“ o to nejcennější. Bezkrevný výkon Elijaha Wooda (snad i to kolečkové křeslo podává suverénnější výkon) nikterak nepomáhá povrchnímu dramatu (bez hlubšího myšlenkového poselství) o naději, nevyléčitelných chorobách a jednom zdánlivě zajímavém experimentu. Jeho vizáž permanentně zasněného hošíka už mi roky leze krkem, Rachael Leigh Cook je sice moc roztomilá, přiznejme si ale, že herecky toho příliš nenabízí, mít na nose obrovskou bradavici a třicet kilo navíc, určitě by nedostávala příležitosti ani v těch podprůměrných snímcích. ()
Reklama