Režie:
Costa-GavrasKamera:
Raoul CoutardHudba:
Mikis TheodorakisHrají:
Yves Montand, Irene Papas, Jean-Louis Trintignant, Jacques Perrin, Charles Denner, François Périer, Bernard Fresson, Marcel Bozzuffi, Clotilde Joano (více)Obsahy(2)
Během vojenské diktatury v šedesátých letech se mladý vyšetřující soudce rozhodne vnést světlo do případu podle oficiální verze náhodné smrti opozičního poslance. S pomocí jednoho novináře dokáže úlohu vlády a zatažení armády a policie do této vraždy. (Artcam Films)
Recenze (44)
Tak aby bylo jasno - tohle je jednostranný, silně angažovaný, levičácký snímek, s kterým nesouhlasím takřka v ničem - protentokrát na to ale kašlu také proto, že se u nás jedná o dost opomíjenou záležitost. Je to úvodní film ke slavné Costa-Gavrasově politické trilogii a jde v něm o vraždu řeckého opozičního politika Gregoriose Lambrakise, která v létě roku 1963 zahýbala nejen řeckou politickou scénou. Popisuje, jak se policie a armáda snažila zmařit vyšetřování, a poodhaluje vojenské zákulisí vraždy. Fakticky je dost přesný (podle románu Vassilise Vassilikose) - problém tkví ale v tom, že vykresluje levičáky jako skupinu intelektuálních snílků brojících proti atomovým zbraním, zatímco téměř každý druhý spořádaný občan je tu zakukleným extrémně pravicovým spiklencem. No nic. Natáčení filmu se setkalo se zděšenými reakcemi, nikdo ho nechtěl podpořit, Jacques Perrin nakonec musel založit vlastní produkční skupinu. Costa-Gavras se dočkal podpory i od hereckých hvězd Yvese Montanda, Jean-Louise Trintignanta či Irène Papas, které se vzdaly většiny ze svých honorářů. No, politiku už nechám být a napíšu, že lepší politický thriller jsem ještě neviděl a sleduje současnou americkou tvorbu - asi pěkně dlouho neuvidím. Film fascinuje svým tempem, strhujícími akčními scénami (potyčky, samotná vražda, rvačka na korbě dodávky, scéna najíždění auta), které jsou výborně hudebně podbarveny s působností rovnající se takřka Morriconeho dílům. Naprosto dokonalý je střih, který film ještě zrychluje. Postavy vůbec nevyčnívají a pozornost je správně rozčleněna - vítězí asi zpočátku nedůvěřivý, ke konci odhodlaný vyšetřující soudce v podání bezchybného Jean-Louise Trintignanta, kterému se jednoduše nedá nefandit. Poslanec Yvese Montanda je dostatečně tragický, jeho žena Irene Papas jakbysmet. O něco méně jednoznačně kladný, o to více sympatický novinář Jacquese Perrina. Ale i záporné postavy mají svoji dramatickou sílu - především Yago Renata Salvatoriho. Brilantní film o boji proti prohnilé moci s happyendem (neodolatelné výslechy a odchody generálů) a vlastně i bez něj. ("historicko" -shrnující epilog). I s "nadějí" do budoucna ("seznam četby".) Zatím jasných pět - až to uvidí tak 100 lidí, kvůli ideologii uberu. ()
Kdyby jen ten začátek nebyl tak nepřehlednej. Přitom je jasný, že bez něj by to nešlo, protože zbytek filmu je v podstatě vyšetřování. K filmu jsem se dostal při čtení řeckých dějin (Hradečný, Pavel - Dějiny Řecka), kde je zmíněn v souvislosti s násilnou změnou politické reprezentace v šedesátých letech. Podle mého názoru autenticitě hodně škodí, že C-G byl v podstatě odříznut od Řecka, a film točil jinde (samozřejmě, v Řecku by jej točit nešlo možná dodnes), v Alžíru. Pár lahví od piva a odznaků na zdi mě nepřesvědčilo, že se děj odehrává v Řecku. Taky si nejsem jistý, jestli se má jednat o Soluň, když sem "noviny každý den v 10:00 dováží letadlo z hlavního města". Papaska víceméně jen do počtu jako star. Oceňuji střih, skvělou kameru a v druhé části i tempo. Na plný počet to ale není. ()
Nejslabší z trojice po sobě jdoucí spolupráce režiséra a představitele hlavní role je přesto stále silným a napínavým politickým thrillerem. Přestože ve filmu asi nejčastěji padne slovo komunismus, je nejméně názorově vyhraněným Costa-Gavrasovým dílem. Velký Řek malé postavy dokázal vždy provokovat. ()
Snímek o politických vlivech, lžích, manipulaci a zastírání. A o marném boji proti tomu všemu. Velmi nepříjemná podívaná od mistra politických thrillerů, jímž je Costa-Gavras. Byl jsem překvapen, kolik času na plátně nakonec strávil hlavní herec Yves Montand, což ovšem nakonec přidává na šoku a deziluzi, které patří k vyznění tohoto filmu. A před závěrečnými titulky přišlo totální vystřízlivění. Do zpěvu vám po zhlédnutí určitě nebude. ()
Levičáci jako zdroj všeho světového dobra podle Costy-Gavrase. Jak už tu zmínil Pohrobek, Z je skutečně filmem až příliš okatě doleva zatočeným, což ovšem neubírá nic z jeho kvalit co se filmařské preciznosti týče. Kromě samotného režiséra se činil i casting, který vybral Montanda, Trintignanta a Perrina, tedy tři mé francouzské oblíbence, tak Mikis s pro něj typickým (místy řeckým) hudebním motivem. Plný počet - včetně přihlédnutí k oné levičácké poupravenosti - jasný. A méně nedám, ani až to uvidí 100 lidí. :) ()
Galerie (47)
Photo © Arte Éditions
![Z - Covery](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/165/243/165243136_00fdaf.jpg)
Zajímavosti (10)
- Skladba, která ve filmu hraje zhruba kolem 43. minuty, je „Psyché Rock“ od Pierra Henryho. Tou se později inspiroval Christopher Tyng, když komponoval úvodní hudbu k seriálu Futurama (od r. 1999). (kriplozoik)
- Film získal Oscara (1970) v kategorii Nejlepší zahraniční film, Cenu poroty a cenu pro nejlepšího herce na MFF v Cannes (1969). (ČSFD)
- Herec Marcel Bozzuffi, který zde ztvárnil postavu Vagy, si roli nájemného zabijáka zopakoval ve filmu Francouzská spojka (1971). (Volpe)
Reklama