Režie:
Luigi VanziScénář:
Giuseppe MangioneKamera:
Marcello MasciocchiHudba:
Benedetto GhigliaHrají:
Tony Anthony, Jolanda Modio, Antonio Marsina, Frank Wolff, Aldo Berti, Raf Baldassarre, Fortunato Arena, Rossella Bergamonti, Remo Capitani (více)Obsahy(1)
Spaghetti western s T. Anthonym je variací na známou dolarovou trilogii s C. Eastwoodem. Cizinec (muž bez jména) se spřáhne s šéfem mexických banditů Aguilarem, aby získal pokladnu americké armády. Aguilar se však nechce dělit a tak cizinec usiluje o získání celé částky jen pro sebe. Postřílí mnoho banditů, ale ti ho nakonec zajmou a krutě ztýrají. Cizinci se přesto podaří s pomocí mladé Mexičanky uniknout, aby se v závěru mohl střetnout ještě jednou s Aguilarem. (Mariin)
(více)Videa (2)
Recenze (12)
Atmosférický, minimalistický a ironický spaghetti western, který má spád i akci, ale také několik zbytečně brutálních scén (v čemž měli Italové zvláštní zálibu poté, co v 2. půli 60. let povolila morální cenzura). Jednoduchý, ale působivý Ciprianiho hudební doprovod umocňuje zážitek z tohoto prvního, a - u fanoušků žánru- dosti úspěšného spaghetti s Tony Anthonym v roli "Muže beze jména" (Cizince), který stejně jako Blondie výborně střílí a myslí hlavně na svůj prospěch. Jde jednoznačně o béčkový italowestern, resp. o typickou ukázku brakového žánru pro zábavu. Nicméně v žádném případě není nudný, spíše naopak. Navzdory zbytečně detailně ukazované scéně mlácení a bičování do obličeje (z takového týrání by se hrdina zotavoval nejméně půl roku - a hle, on si to záhy rozdá ještě se zbytkem bandy gangsterů!), dávám čtyři hvězdičky, m.j. i díky znamenitému jednoduchému soundtracku, který dodává tomuto manýristickému dílku pikantní příchuť. ()
Předpokládám, že Tony Anthony si někde nacvičoval chůzi "kinga" nebo to možná byl pokus o souznění s hudebním motivem, tady to bylo takové tik-tak, tik-tak bdž, bdž, tik-tak .. příšerné. V důsledku toho mu vyšel takový nadskakující páv a já se vždy když šel, musel uchechtnout.. no tak jsme se pobavili a teď k filmu. Plusem je rozhodně Frank Wolff a jeho až pitoreskní záporák Aguilar a koneckonců i Tony Anthony, který sice nemá to velké charisma westernových hrdinů, ale je vidět, že se nebere moc vážně. Stranger in Town ale působí strašně levně a mnohdy i odfláknutě, což je znát třeba při střelbě z kulometu, kulky asi lítaly jinam a tak se od cíle ( ocelový vozík) ani neodrážely ani jej neprostřelily, zvolené exteriéry taky nebyly z těch nejlepších, a to i když se možná dokonce něco natočilo v USA ( netuším) a ach ta hudba, to byl fakt průser. Dávám smířlivé tři a další díly si taky někdy dám (mimochodem s Pro hrst dolarů jsem nesrovnával , musel bych jít s hodnocením výrazně níž) ()
Jeden z najlepších spaghetti westernov !!! Jednoduchý dej, klasická zápletka. Cudzinec - muž bez mena príde do prašného mesta, kde je tlupa banditov a ide mu len o zlato. Prostredie je výborné - prašné mesto, cynickí banditi, ironický antihrdina (Tony Anthony je skvelý) a obvyklý záverečný súboj. Taktiež je tu skvelá hudba od Stelvia Ciprianiho! Výborný film! ()
Snímek pod italským názvem v českém překladu ´Dolar mezi zuby´ či pod americkým ´Stráž ve městě´, se prezentuje jako variace na dolarovou trilogii Clinta Eastwooda. No, jak se to vezme. Snímek z roku 1964 ´Pro hrst dolarů´, byl natočen na základě japonského samurajského snímku z roku 1961 ´Yojimbo´ uváděném pod českým názvem jako ´Tělesná stráž´ či ´Ochránce´. Takže by se vlastně mělo jednat jen o pouhé další převedení japonského snímku do spaghetti westernu a dá se tvrdit, že tentokrát je originálu daleko věrnější. V určitých detailech se samozřejmě i zde rozdíly najít dají. Oproti prvního snímku dolarové trilogie je tedy tento daleko jednodušší a přímočařejší. Typická atmosféra spaghetti westernů je však plně zachována a tak si rozhodně fanoušci tohoto žánru mohou přijít na své. ()
I am a fair man. Děj se dá popsat třemi větami, chvílemi se to táhne, ale na to, kolik to celé asi tak stálo (pískovny, kartonové městečko) se povedlo Vanzimu vytřískat neskutečnou atmosféru. Anthony je sympaťák, Wolff je charismatický padouch, závěrečná přestřelka se schovkami je vtipně vymyšlená a snad jen hudba se nemusela tak často opakovat. ()
Reklama