Režie:
František FilipScénář:
Pavla Petráková - SlancováKamera:
Jiří KadaňkaHudba:
Otmar MáchaHrají:
Ondřej Vetchý, Radovan Lukavský, Jan Přeučil, Jiří Bruder, Václav Sloup, Marcel Vašinka, Jiří Wohanka, Zdeňka Žádníková-Volencová, Jiří Šesták, Zdeněk Maryška, Lumír Olšovský, Radan RusevObsahy(1)
Sebevědomého a tvrdého panovníka by nikdy nenapadlo, že kdosi nahoře sčítá jeho špatné skutky, a nakonec přijde zasloužený trest. Teprve ve chvíli, kdy se stává vyhnancem a musí žít jako každý obyčejný člověk, tvrdě pracovat, aby se uživil, nachází nový přístup k životu. A nakonec se z něj stává moudrý a spravedlivý vladař... Pohádku podle literární předlohy Vojtěcha Martínka napsala Pavla Slancová. Režisér František Filip tu poskytl zajímavou hereckou příležitost Ondřeji Vetchému v roli krále a stejně tak Zdeňce Volencové-Žádníkové v dvojroli královny a Adély. (Česká televize)
(více)Recenze (33)
Prvoplánově křesťanská agitka o tom, jak se pyšný panovník poučil a opět se stal pokorným a moudrým. Proč agitka? Vše je zde jednoznačně dané - panovník (o němž se tvrdí, že býval moudrý, ale nezjistíme, jak a proč se tedy stal pyšným) si o sobě myslí, že je víc než Bůh, poustevník je vyložený prototyp moudrého a zbožného poustevníka (žádný chybující Scholastikus!), který se živí jen kořínky a vodou ze studánky, královna je milující skoro až za hrob, dřevorubec je správný a silný chlapík - prostě vše ve svých škatulkách, bez životnosti, a z toho pak vyplývá i ona nedůvěryhodnost a agitačnost celého syžetu. Tak jistě, tváří se to jako pohádka, tam o charakteristiky postav moc nejde, jenže to by nesmělo z toho to křesťanské ponaučení trčet až tak okatě - čímž dělá mimochodem jakémukoliv křesťanskému ponaučení jen medvědí službu. ()
Český režisér František Filip zasvätil celú svoju dlhú a plodnú profesionálnu kariéru tvorbe televíznych filmov. Na svojom konte ich má nehorázne množstvo. Mnohé z nich sú rozprávky. Jednou z nich je aj titul "O pyšnom panovníkovi", ktorý natočil v roku 1998. Do hlavnej úlohy obsadil Ondřeja Vetchého. Stvárnil postavu namysleného, bezohľadného a ukrutného kráľa Jakuba, ktorý zdiera a zotročuje ľud, ktorý žije v jeho krajine. Myslí jedine na seba. Vládne tvrdou rukou, je nespravodlivý a pyšný. Sám seba začne nazívať Pán Pánov. Vo svojej arogancii a rúhavosti sa postaví proti samotnému Bohovi. Vyhlási, že je väčší ako Boh. Za to ho stihne trest, ktorý ho naučí, čo je to pokora, múdrosť a dobrosrdečnosť. Je to rozprávka s veľmi silným posolstvom. Kto letí moc vysoko, padá veľmi nízko. **** ()
Otřepaný příběh o tom, jak se zlý panovník napravil, když na vlastní kůži poznal, jak se žije prostému lidu. Navíc odvyprávěný suchopárně bez nějaké větší invence. Vetchý často působí poněkud křečovitě a snové rozuzlení téhle pohádce také na kráse nepřidá. Slepý boží služebník v podaní Radovana Lukavského nemůže nepřipomenout Ctihodného Jorgeho z rozhlasové hry Jméno růže, tady je to ale o něco větší klaďas:-) ()
Takové ty nedělní poobědové pohádky mi vlastně nic neříkají. Neměl jsem je rád ani jako děcko, tím spíš mě nezajímají teď. Papundeklové kulisy, nudný a klišovitý děj, "divadelní" vzezření o pár postavách (ty prázdné zámky a království mě vždycky děsily!) a občas přehnaná infantilnost. O pyšném panovíkovi vlastně není jiná. Jenže když jsem zahlídnul prvních pár minut, tak mě něčím zaujala a zůstal jsem až do konce. Možná to byl právě Vetchý, na kterém to celé stojí, a který svého krutého krále zahrál až démonicky (v rámci televizní pohádky). Takže 50% si u mě tohle dílko vysloužilo už jen tím, že mě zaujalo. Což se nedělní pohádce nepodařilo dobrých 20 let. ()
...aneb, pohádka o dvojnících a dvojnicích. Nejdřív se mi zdálo, že to bude zlej sen. Většinou totiž preferuji studiové televizní pohádky, vzniklé před listopadem léta páně 1989. Mají dle mého názoru lepší scénář, režii, obsazení, hudbu a díky použitému materiálu i hezčí barvy, ale tato má zase Ondřeje Vetchého a Radovana Lukavského a i díky výtvarníkovi, Ivu Houfovi, nakonec dopadla dobře. ()
Reklama