Režie:
Lodge KerriganScénář:
Lodge KerriganKamera:
John FosterHrají:
Damian Lewis, Abigail Breslin, Amy Ryan, Stephen McKinley Henderson, Frank Wood, Christopher Evan Welch, Tina Holmes, Sharon Wilkins, Mellini Kantayya (více)Obsahy(1)
William Keane je třicátník, zjevný schizofrenik, stále promlouvající sám se sebou a také s kýmsi imaginárním. Osočuje ho, utíká před ním, útočí. Bloumá po autobusovém terminálu a městských ulicích, ptá se lidí, zda neviděli jeho dceru. Svůj stín zahání vodkou, drogami a krátkými sexuálními setkáními. Jeden večer potká v levném hotelu ženu s dívčinou a naváže kontakt, kterým se možná může něco změnit. (Dimo)
(více)Videa (1)
Recenze (31)
Jestliže se Lodge H. Kerrigan snažil, abychom se alespoň na 100 minut ztotožnili se smutnou a nemocnou myslí Williama, tak se mu to dokonale podařilo. Určitě se o to postaraly i záběry kamery, které byly většinou zaměřeny hlavně na obličej, vyjadřující všechny nuance Williamova myšlení. Je to jeden z nejskvělejších výkonů Damiana Lewise, protože se mně mimo jiné i díky jemu podařilo proniknout a vcítit se do emocemi nabitého děje od začátku až do konce. Celá ta smutná a ponurá atmosféra byla navíc podtržena absencí hudby, kde jedinými světlými okamžiky byla malá Kira a tam nebylo opravdu těžké vyvolat na tváři Williama pár jemných úsměvů, připomínajících mu jeho minulost. Skvělý a dalo by se říct spíš psychologický film, který si právem zaslouží moje plné hodnocení. ()
Celý film se vlastně neděje skoro nic. V první půlce je to hlavně slet bláznivejch scén bláznivýho Williama Keana a v druhý půlce jsem se naopak vcelku solidně bál toho, co si pro nás scénáristi připraví dál. Člověk totiž u takovejhlech filmů nikdy neví. Nakonec to ale docela solidně zamíchali a konec se ve výsledku ukáže jako začátek. Magořina? Docela jo. Alespoň, že Damian Lewis toho schizofrenika zahrál fakt tak dobře, až jsem od něj měl poslintanou obrazovku. Jinak bych asi okamžitě přepnul. Dost těžkej film, dost blbě se na to divá, když jedinej člověk na plátně je právě schizofrenik, o kterým člověk neví, co si má myslet, a co od něj může čekat v dalších minutách. ()
Poznal jsem, že lásku nelze vlastnit a jistě nejsem první ani poslední, kdo si namele. Jenže ztratit neznamená nevěřit ve změnu. Někdo se uchýlí k frázi sex, drogy, rock n roll, někdo se uzavře tak, že mu kouká jen čupřina a okolní svět nevnímá. William zvolil obě varianty a zbláznil se. Vložil jsem do něj veškerou důvěru a o ní se říká, že dává rozmluvě víc, než inteligence. Pak, doufajíc v zázrak, došlo k osvobození slova a já se vyřval do sebe, protože navenek to asi nejde. Keane nejde popsat, protože určitý věci musíte zažít. Skočit do toho bez nadechnutí. Nevím jestli to vůbec jde, ale těším se na chvíli, kdy tahle kulka vyletí z mýho těla a zastaví se u jinýho tvora, kterej dokáže tenhle způsob nevědění a nepopsatelnosti definovat. ()
Úplně civilní film, kterej je postaven na třech hercích. Samozřejmě výborný Damian Lewis, kterého mi bylo líto. Celou dobu jsem si říkal, jak člověk, kterej trpí samomluvou, těžkou paranoiou, a schizofrenií, je schopnej sám se sebou vůbec žít. To dění je navíc dost nepředvídatelné - vzhledem k tomu, že divák netuší, zda on neudělá nějakou stupidní volovinu. O to víc člověk s nim pak soucítí, když zjistí, že v nitru je to vlastně sympaťák. Ten "nejasný" konec neslibuje moc přízně do budoucnosti. Po skončení filmu, jsem dost přemýšlel nad tou samotnou postavou, jak vlastně jeho zmatený život může vůbec pokračovat?! Není zde ani žádnej soundtrack, jen ruch projíždějících aut a aglomerace. Skutečně mám rád, pokud můj oblíbenej seriálovej herec, má nějaké béčko, či upřímnou bokovku k tomu, aby mohl předvádět herecký koncert. Keane je těžší film i v takovém žánru, protože zde není žádná ikonická melodie, žádný fešný audiovizuál a kamera po většinu stopáže snímá Damianův zmatený kukuč. Není zde prostě vůbec nic, co by se běžnému, konzumnímu divákovi mohlo líbit. ()
Zajímavé drámo, zpracované tak pitomě, že by jeden plakal. ~~~ Třicátník Will, poněkud zubožený, žijící v levném motelu, pobíhá zmateně po New Yorkském autobusovém nádraží, hledajíc svoji malou dcerku, která se mu už před dlouhou dobu právě tady ztratila poté, co ji jen na chvilku spustil z očí. Vyčítá si to, mluví sám k sobě, honí neznámého imaginárního únosce a pobírá invalidní důchod na svoji psychickou poruchu, Otázkou totiž je, zda kdy měl dcerku a zda ta se někdy ztratila. ~~~ Z jeho světa jej vytrhne až příjezd matky s malou dcerkou do téhož levného motelu a krátká doba, po kterou bude Will děvčátko hlídat. ~~~ Naprosto minimalistické a nízkorozpočtové s brilantním Damianem a panenkovskou Abigail. Bohužel je to ale i přes Damiana poněkud dost nudné, roztahané a po konci filmu víte stejné prd, jako jste věděli během prvních minut filmu. Takže pokud mi něco zásadního neuniklo, je to jen něco ála "zajímavý studentský počin". Tečka. ~~~ PS: Ve filmu, kromě jedné scény s juboxem v baru, nezazní ani tón hudby. Film nemá žádný soundtrack a naprosté ticho je i u závěrečných titulků ()
Reklama