Bakaláři - Série 7 (1978) (série)
Režie:
Jaroslav DudekScénář:
Jaroslav DietlObsahy(1)
Alespoň jednou v životě být dámou... Manželé jedou za tři dny na dovolenou k moři. A tak se Vladěna (A. Vránová) rozhodne, že chce být na ty dny volna jednou v životě za dámu. Rozhodne se, že si pořídí platinový přeliv. Kadeřnice ji ale odmítne splnit toto přání, protože je na tuto „proměnu" málo času. A tak se Vladěna pustí do odbarvování sama. Dopadne to ale přesně tak, jak kadeřnice předpokládala – spálí si vlasy. Začne tedy chodit v paruce. Ta se ale nelíbí jejímu muži (V. Hašek), který ji dokonce začne podezírat z nevěry... (Česká televize)
(více)Recenze (12)
Není nad to, když žena nevěří odborníkům a co se týče vlasů, tam to platí dvojnásobně..:-) ()
Bejvala to doba televizních inscenací, který stačilo narvat do dvacetiminutový bakalářský historky. A pak byly bakalářský historky, který by stačilo shrnout v pětiminutový nezáživný anekdotě. Platina je přesně ten případ. ()
Sama o sobě ta povídka je vlastně o hlouposti jedné dámy, která si myslí, že je chytřejší než lidé, jež v oboru pracují leta. Holt, komu není rady... A proto po zásluze dostane po prstech, tedy vlasech. Nicméně nejvtipnější je samotný výsledek jejího snažení, respektive maskérů, a pak přístup manžela Vlastimila Haška. Já se pobavil. Nelogické chování Vladěny je vidět už když přijde za sestrou a ta jí nabídne paruku. Předtím ale Vladěna prohlásí: „Copak takhle můžu domů?“ A proč by nemohla? Když přišla, měla přeci na hlavě též šátek. Budiž tato povídka poučením pro všechny marnivé ženy, kterým se zdá, že jsou chytřejší než... ()
Ženská umíněnost je prostě bezbřehá. Jakmile něco chce, tak to prostě dostane a hotovo. A že to ve většině případů skončí neslavně jako v této povídce je také holý fakt. Ale že by to vedlo až k žárlivosti se mi zdá tento následek už jen jako doplněk příběhu. Úsměvný bakalářský příběh s dobrým koncem. ()
Já tyhle bakalářské povídky žeru. Vracím se v nich do doby, kdy jsem byla dítě a všechny koupelny, kuchyně, obýváky, šaty a pod. vypadaly jako ty naše v té době. Tahle povídka mi připadala docela legrační, hlavně kvůli Aleně Vránové. Co nemusím je takové to obskakování a posluhování manželovi, který jenom kouká do novin. Můj táta se na mojí mámu vždy díval a poděkoval jí, když mu dala jídlo na stůl. A také nemusím, když si manžel prosazuje, co se líbí jemu a jak má jeho žena vypadat. Chápu, že velké změny každému nevoní, jen přeci každý má právo na svůj styl, nosit to, v čem se cítí dobře, ostatně takový už byl, když se do sebe zamilovali. Už vidím chlapa, který kvůli ženské změní účes nebo styl oblékání. Vlastně ano, jednoho znám, ale to bylo jen ve filmu :) The Shape of Things (2003). ()
Reklama