Režie:
Stephen DaldryKamera:
Seamus McGarveyHudba:
Philip GlassHrají:
Nicole Kidman, Julianne Moore, Meryl Streep, Stephen Dillane, Miranda Richardson, Sophie Wyburd, Lyndsey Marshal, Linda Bassett, Christian Coulson (více)Obsahy(1)
Film Hodiny líčí jeden den v životě tří různých žen obývajících tři různé časoprostory, které sdílejí pocit, že zasvětily svůj život někomu jinému. Richmond, Anglie 1923. Spisovatelka Virginia Woolfová píše v azylu svého venkovského domu jedno ze svých vrcholných, nejintimnějších a vnitřně nejkomplikovanějších děl, Paní Dallowayovou. V Los Angeles roku 1951 si touto knihou prosvětluje depresi každodenního stereotypu těhotná žena v domácnosti Laura Brownová, připravující narozeninovou oslavu pro svého manžela. Také moderní paní Dallowayová - Clarissa Vaughnová, emancipovaná nakladatelka z New Yorku roku 2001 - chystá oslavu pro muže, kterého miluje: pro básníka Richarda umírajícího na AIDS. Tři ženy, které od sebe dělí téměř osm desetiletí a které musí čelit podobným krizím, spojuje jediné literární dílo. Snímek si vysloužil devět nominací na Oscara, včetně kategorie Nejlepší film, a Nicole Kidmanová získala Oscara za ztvárnění Virginie Woolfové. (HBO GO)
(více)Recenze (798)
Nevím, ale nemohl jsem se s postavamy sžít. Ani s jednou, ať byly všechny bezchybně zahrané. Pro mě jsou Hodiny filmem, který mi příběhově nic neříká, ale o to víc si cením trojice hlavních ženských představitelek. 60% ()
Existencionalna drama, vyborne zrezirovana s inteligentnym scenarom a skvelymi hereckymi vykonmi. Obzvlast vykon Nicole Kidman berie dych. Cele to len dotvara vynimocna hudba a Daldrymu sa podarilo natocit genialny prierez zenskou dusou. ()
Fakt to byla Nicole Kidman? :) Už si nepamatuju přesně, ale hodinu jsem na to čuměl jak Dežo na internet. Totálně jsem to nepobíral. Přibližně po tý hodině mi to začalo docházet a musim říct, že mi postupně padala čelist. Asi 3 minuty před koncem byla moje brada zaparkována u sousedů o dvě patra níže, protože jsem konečně pochopil celý smysl filmu. Jestli to někdo pochopil mnohem dřív než já, tak ho lituju, protože já si díky tomu tento film dokonale vychutnal až do konce. 70% ()
Může mi někdo vysvětlit za co dostala Nicole Kidman toho oscara? Za tu jednu srdceryvnou scénu? Prostě nechápu Hollywood,nechápu!!! Meryl Steep,Julianne Moore a Ed Harris podali užasný výkon. Tento film má skvělou dějovou linii a promítá nejen životy a pocity tří žen. Určitě budu mít potřebu film vidět znovu a proto čtyři hvězdy. Celkově 85% ()
Vynikající příběh, vynikající herci, vynikající hudba. Po zhlédnutí mi film dlouho zůstal ležet v hlavě. 10/10. ()
Zírám s otevřenou pusou. Úžasně vyřešené a propojené časové roviny, nádherné scenérie, famózní výkony J. Moorové a N. Kidmanové (která byla mimochodem naprosto k nepoznání!). Režii se skvěle povedlo zfilmovat experimentální prózu, a to bez narušení její podstaty; tleskám ve stoje. Strhující závěr, který všechny překvapí. ()
All the hours. Všechny ty hodiny, které jsem strávil sledováním Hodin, byly úžasné. Co tomuto filmu vytknout? Z obecného hlediska (myslím) nic a z mého pohledu ABSOLUTNĚ nic. Takto má vypadat film, pro mě jde o FILM mého srdce. Kdybych měl více rád vodu, tak si možná jednou i já naberu kamínky do kapes a půjdu si zaplavat. Všechny herečky skvělé - mně se zejména zamlouvala Nicole Kidman a Julianne Moore. A pak samozřejmě Ed Harris, který byl mému srdci nejbližší. Ještě hodně hodin po těch hodinách, co jsme spolu prožili, strávím s Hodinami. (95%) ()
Tady je to bez debat. Je to jeden z nejlepších filmů, jaký jsem kdy viděl. Doteď jsem si nikdy neuvědomil jak krásná herečka je Nicole a jak dobrá herečka je J. Moore. Meryl Streep je sice trochu slabší, než její dvě kolegyně, ale zase tam má Eda Harrise, který je nejzajímavější a nejlépe zahranou vedlejší (tedy mužskou) postavou. Ale v podstatě není Hodinám co vytknout... ()
Krásne nahliadnutie do duše ženy, do jej psychiky, emócii, pocitov, či túžob. Bezpochyby film na oscara aj ked toto ocenenie podla mna stráca na cennosti či objektívnosti. ()
Film založený na dokonalém scénáři a výborných hereckých výkonech by si neměl nikdo nechat ujít. ()
Nemam nic proti umeleckym a psychologickym filmum. Jenomze tento nesmeruje odnikud nikam. Mozna mel sdelit neco o rozpolozeni skryte lesbickych zen, jenomze to je na delku filmu trosku malo a hlavne me to vubec nezajima. Coz film nezmenil, ackoliv to mozna mohl byt jeho cil. Dobre herecke vykony, na druhou stranu se vetsina postav chovala tak iracionalne a tragicky, ze me to neustale iritovalo. ()
Hlavným námetom filmu Hodiny bola pre režiséra Stephena Daldryho rovnomenná kniha od Michaela Cunninghama, v ktorej sa inšpiroval životom anglickej spisovateľky viktoriánskeho obdobia Virginie Woolfovej. Svedectvá o jej pochmúrnom správaní a neustálych depresiách z nej časom urobili jednu z najtajomnejších a najpozoruhodnejších osobností svetovej literatúry. Ako napovedá názov jedného slávneho filmu „Kto sa bojí Virginie Woolfovej?“, záujem o jej tajomnú osobu má rôzne podoby. Cunningham tak ako aj režisér Daldry sa jej držali len okrajovo. Poslúžila im ako východiskový bod pri prepájaní osudov dvoch ďalších ľudských bytostí. Tie totiž skôr ako po spokojnom a vyrovnanom živote túžili po živote, ktorý by si mohli vybrať samé, čo je aj základnou ideou filmu. Boli to ženy, záhadne spútané knihou od Virginie Woolfovej. Dej toho románu z názvom „Pani Dallowayová“ opisuje jeden deň v živote cieľavedomej a ctižiadostivej meštianky, ktorá sa rozhodla zorganizovať veľkú oslavu. Clarissa Dallowayová je navonok samostatná, hrdá žena, no v skutočnosti hrozne trpí. Utápa sa vo vnútornom žiali, ten ju však postupne rozleptáva, až zisťuje, že niet iného východiska ako je smrť. Woolfová si prostredníctvom svojej postavy z knihy sama plánuje svoje ďalšie hodiny života. Pani Dallowayová je jej alter egom a aj vďaka týmto únikom z reality dospela k názoru, že má právo, ako každá slobodná existencia na tomto svete, rozhodovať o svojom osude. Napriek tomu ju osud odviedol od rušného života v Londýne na vidiek, kde sa postupne uväzňuje vo svojich predstavách a tie potom prenáša do svojho románu. Woolfovej manžel, knižný vydavateľ, si tam zriadil malú tlačiareň a pomáha svojej žene Virginii zvládať jej ťažké psychické stavy, najmä potom, čo sa pár krát pokúsila o samovraždu. Zložitá duševná kríza, ktorá ňou zmieta je dôvodom, prečo aj jej knihy sú hlboko depresívne až ťažko čitateľné. Jej zmysel pre rozsiahle detailné rozbory len jedného okamihu sú tiež dôkazom nielen bezhraničnej fantázie, ale aj tragiky, ktorou v sebe táto chorobami sužovaná spisovateľka oplývala. Film Hodiny je i napriek európskym koreňom príbehu vystavaný americkou trojaktovou štruktúrou, ktorá sa opiera o ústrednú trojicu postáv, žijúcich v rozličných časových obdobiach. Hlavným spájacím momentom aj naďalej ostáva kniha „Pani Dallowayová“, no elementárnym motívom príbehu je úsek zo života Virginie Woolfovej, počas ktorého pracovala na svojom románe. Od roku 1923 až po jej samovraždu v roku 1941, kedy sa utopila v rieke, môžeme vidieť jej stelesnenie v podobe večne zamyslenej ženy, s uhrančivým pohľadom a kŕčovitými pohybmi, ktorá má strach z vlastného služobníctva a pritom nemá strach zo smrti. V tejto knihe nachádza zmysel svojho života ďalšia postava, a to Laura Brownová, žijúca v roku 1951. Našla sa v postave pani Dallowayovej natoľko verne, že usporadúva malú oslavu narodenín pre svojho manžela, vojnového veterána, ktorý miluje svoju rodinu, chodí do práce a každodenný stereotyp rodinky z južnej Kalifornie privádza Lauru do úzkostných stavov. Svoju vnútornú disharmóniu potláča tak neprirodzene, že si to často všíma jej malý syn Richard, ktorý pre matkinu nevyrovnanosť s vlastným životom trpí najviac. Tretia postava, Clarissy Vaughanovej, má s pani Dallowayovou spoločné krstné meno a niektoré charakteristické črty, ako samostatnosť, či ctižiadostivosť, lenže Clarissa z New Yorku a z roku 2001 má o jednu vlastnosť navyše - dosiahla aj slobodu voľby, slobodu výberu životného partnera a tým aj svoj osud, spôsob ako chce svoj život prežiť. Tam, kde sa dve predchádzajúce hrdinky dostali a ďalej už len neustále unikajú pred krutou skutočnosťou ich túžobne očakávanej zmeny, sa dostala aj Clarissa Dallowayová. Spisovateľka má však neobmedzenú moc, môže zúfalo blúdiacu postavu z románu nechať umrieť, hoci aj bezdôvodne, ale reálne následky si Laura Brownová uvedomí až vo chvíli, keď začne nad samovraždou dôkladne uvažovať. Ako sama neskôr spomína, keď nenachádzala samú seba, mala pocit, že sa musí zabiť. Na prvý pohľad umiernená, vo vnútri prehnívajúca Laurina existencia, hrajúca milujúcu manželku a starostlivú matku si takýto život nevybrala sama. Neschopnosť sebarealizácie vytláča jej feministické sklony do úzadia. Všetko, čo kedy chcela Virginia a Laura cítiť je neodvratne preč, len myšlienky nad samovraždou ich zrejme dokážu vyslobodiť z dusivého prázdna. Zdanlivo komplikovanejšia Virginia, žijúca život vlastný a navyše aj život svojich postáv, uvažuje nielen nad vlastným bytím, ale aj nad bytím postáv z románu, pretože ako tvrdí sama, niekto v príbehu musí zomrieť, aby si tí ostatní život viac vážili. Podobne Laura sa so svojím citovým podložím vyrovnáva po svojom. Prudké emocionálne vzplanutia prežíva k svojej kamarátke zo susedstva, ktorá má podozrenie na rakovinu a jej strach z ochorenia zdieľa z Laurinim strachom zo života. Virginia tie isté hlboké a vášnivé city prechováva k svojej sestre. Krehká a zároveň neurotická Laura mala zásadný vplyv na psychický vývin svojho syna. V jej už dospelom synovi Richardovi sa odrazili všetky jeho spomienky na matku a na to, ako v jeho detstve opustila rodinu. Stal sa z neho úspešný spisovateľ, za čo mu bolo udelené prestížne literárne ocenenie. No ochorenie na AIDS ho pripútalo do kresla v tmavom a zapadnutom byte, kam ho chodieva navštevovať jeho bývalá partnerka, teraz najlepšia a jediná priateľka, Clarissa Vaughanová. Jedine Clarissa sa dokázala vymaniť z nedokonalostí ľudského života a vymenili si s Richardom životných partnerov. Dosiahla, čo chcela, nepatrné šťastie, ktoré jej dodáva na sebaistote vo vystupovaní alebo to číre zúfalstvo, ktoré v jej vnútri kričí zo všetkých síl. Navzdory tomu má s Virginiou Woolfovou spoločnú len prácu pri vydávaní nových rukopisov. Iba osoba Clarissinho priateľa Richarda otvára brány pomyselného časopriestoru medzi všetkými postavami. Richardov román je rovnako ťažké čítanie ako romány Virginie Woolfovej. Kým v „Pani Dallowayovej“ necháva umrieť jej syna, v Richardovom veľmi vernom vykreslení svojho života necháva zomrieť matku. Tá sa v tejto knihe spozná a rozumie Richardovym dôvodom, prečo to tak urobil. Všetky tieto pohnútky postáv, ku ktorým sa uchýlili pod bremenom svojej vlastnej bezbrehej nemohúcnosti uzatvárajú sled druhého aktu. Prvý akt filmu je plastickým zobrazením každodenného života, života, pre ktorý sa v jeho tej - ktorej podobe nikto slobodne nerozhodol a posledný začína vo chvíli, keď druhý akt končí, keď nie matka, ale syn z Woolfovej románu - Richard odchádza, skokom z okna sa oslobodzuje zo všedností, ktoré mal kedysi tak rád. Ešte predtým než stihla Clarissa uskutočniť svoj sen, zorganizovať pre neho veľkú oslavu na počesť jeho ocenenia. Clarissa tak prekročila tieň pani Dallowayovej a dospela do poznania, že sú len isté hodiny v živote, keď je človek šťastný, potom je už len všednosť každého dňa, pričom však aj to najobyčajnejšie môže byť krásne. Priznáva to aj zostarnutá Laura pri návšteve Clarissy v jej byte bezprostredne po smrti Richarda. Len súboje v hlave, ktoré neprestajne zvádza Virginia Woolfová, psychická roztrieštenosť Laury Brownovej, či vnútorná neistota Clarissy Vaughanovej dokážu vypovedať o sile citov a telesnej potrebe niečo k niekomu cítiť. Najmä keď všade okolo nich je každodenná rutina, stereotyp, ktorý sa aj za pomoci výborného strihu podarilo režisérovi Daldrymu vystihnúť u všetkých troch hlavných postáv v podaní Nicole Kidman, Julianne Moore a Meryl Streep. Melancholická a niekedy zas razantná klavírna hudba Philipa Glassa je brilantným tmelom v prepájaní životov jednotlivých postáv. Ranné vstávanie a stále sa opakujúci rituál, čerstvé kvety, raňajky a výnimočná udalosť, ktorá dáva bežnému dňu nádych neopakovateľnosti - oslava. A práve tá otupujúca všednosť doháňa Virginiu Woolfovú k samovražde, ktorej výjav s listom na rozlúčku ohraničuje začiatok a koniec filmu. Stačia aj tie hodiny, počas ktorých uniknú z reality a urobia čokoľvek, aby pocítili niečo iné, hodiny, ktoré by prežili v nekonečnom šťastí, tak ako v meditácii nad osudovou voľbou. () (méně) (více)
Neznesitelne dlhy, roztahany a nudny film, akasi sonda do hlbokych zakuti zlozitej zenskej duse, ktora ale akosi isla cela mimo mna. Neviem ci je to tym ze som muz, alebo som iba jednoducho malo vnimavy, kazdopadne som na hodinach nenasiel nic, co by ma uputalo, naopak minutaz ma skor ubijala a to som sa na hodiny velmi tesil... Vysledne dva body davam iba kvoli skvelym hercom a mozno aj tomu, ze menej ako dve, by uz naozaj "zle vyzerali"... Jeden z dalsich filmov, kotre sa mi zdaju velmi nadhodnotene, na druhu stranu kolko ludi tolko chuti, kamaratovi sa Hodiny nesmierne pacili a naopak jeho nazor na mnou ospevovaneho Stalkera od Tarkovskeho je velmi podobny tomu mojmu, "hodinovemu"... ()
Všechny ty ženy, které nemají důvod si stěžovat, a přesto se utápějí v depresích ... nerozumím tomu. ()
Já tento film mám osobně hodně ráda. Kvalitně zpracovaná knižní předloha, která ovšem maličko postrádá logiku, já abych se nakonec v tom filmu zorientovala přečetla jsem si dílo Michaela Cunninghama. Jak už to tak bývá, kniha obsahuje víc detailů, které ovšem jsou pro pochopení některých scén pro mě důležité. Kdybych si tu knížku nepřečetla, zůstal by mi v hlavě nejspíš pěkný zmatek, ale zároveň by to byl zážitek. Nicole Kidman je podle mého názoru v roli Virginie Woolfové naprosto perfektní a kdybych nevěděla, že je to ona asi bych jí opravdu nepoznala. Za slabší výkon vnímám Julianne Moore u které si nejsem jistá, zda její vnitřní rozpolcenost patřila k roli (v knížce se mi prostřední postava-na její jméno si ted nemohu vzpomenout- nejevila tak zaražená, neschopná atd...) nebo jí zkrátka role tolik nesedla.zkrátka mi přišlo, tže se do této role nehodila. Jinak co se týče ostatních výkon podali naprosto výborný... ()
Zlatý glóbus 2 : Film, Herečka - Nicole Kidman. Nominace 5 : Režie, Hudba, Herec vedl. role - Ed Harris, Herečka - Meryl Streep, Scénář ............ Bafta 2: Hudba, Herečka - Nicole Kidman. Nominace 9 : Nejlepší Britský film, Střih, Masky, Herec vedl. role - Ed Harris, Herečka - Meryl Streep, Herečka vedl. role - Julianne Moore, Scénář, režie. ()
nevravím, že tento film je zlý...naopak, je urobený po umeleckej stránke dobre...ale tak, ako je napríklad Klub bitkárov prevažne pre chlapov, toto je film typicky pre ženy. Absolútne nechápem chovanie hlavných hrdiniek, ani jednej, absolútne...a to žerie hviezdičky...Toto je asi sonda do komplikovanej ženskej mysle... a ide to úplne mimo mňa, aj keď som na to čumel 114 minút...takže...o čom je vlastne tento film??? ()
Meditativní film, který nenudí; koláž příběhů chytající vás ve své obyčejnosti za srdce a do toho zvuk neúprosných hodin, které ať se děje co se děje, tikají pořád stejně... ()
Vypjaté drama s velkou směsicí různých pocitů a nálad. Určitě vynikající film se silnou atmosférou a vším ostatním. Těžko pochytitelné. ()
Film, který rozplakal mou kamarádku... a vůbec jsem se jí nedivil. Nečekal jsem, že Hodiny budou takové psycho... Nicole, Julianne i Meryl byly famózní, obzvlášť Nicole s umělým nosem je nezapomenutelná, jen Harris z toho trochu vypadl (nakonec doslova...). A hudba je skvostná. Scénárista, režisér a vlastně i autor hudby musí ženám opravdu hodně rozumět. ()
Reklama